ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

09 липня 2025 року
м. Харків

справа № 644/116/24
провадження № 22-ц/818/1934/25

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2024 року, ухвалене суддею Черняк В.Г., -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначає, що 05 липня 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та  ОСОБА_1  було укладено договір про надання споживчого кредиту №651189, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 125 000грн. та зобов`язався повернути використану суму в строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених договором. ТОВ «Слон кредит» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кошти в порядку, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідачем умови кредитного договору порушені, кредитні кошти та проценти за користування коштами не сплачені. 26 листопада 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №26/11-2021, відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №651189 від 05 липня 2021 року. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року відступило ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором №651189 від 05 липня 2021 року. Таким чином, наразі ТОВ «Коллект центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів, сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості станом на 11 грудня 2023 року становить 383 311,79грн.

Враховуючи викладене просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 383 311,79грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 749,68грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 25 000грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2024 року позов ТОВ «Коллект центр» - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором №651189 від 05 липня 2021 року, загальний розмір якої станом на 11 грудня 2023 року становить 383 311,79грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 125 000грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 160 794,67грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту – 97 517,12грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» витрати по сплаті судового збору в сумі 5 749,68грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000грн.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано первинних документів. Наданий позивачем розрахунок є одноособовим документом позивача і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. Так звертає увагу на те, що право на нарахування відсотків за користування кредитом припинилося після укладання першого договору відступлення права вимоги – 26 листопада 2021 року.
Що стосується розміру судових витрат понесених на надання правової допомоги, то він є завищений і не відповідає співмірності позовним вимогам.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект центр» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що матеріали справи місять розрахунки попередніх кредиторів, правильність яких відповідачем не спростована. Що стосується банківських виписок, то ані позивач, ані первісні кредитори не не є банківськими установами. Кредитні кошти надавалися первісним кредитором відповідачу на його картковий рахунок відкритий у ПУАТ «КБ «АКОРДБАНК».
Витрати на надання правової допомоги ними були доведені у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того із доведеності та обгрунтованості заявлених позовних вимог.

Проте, повністю погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 05 липня 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №651189, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 125 000грн. та зобов`язався повернути використану суму в строк до 05 липня 2024 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених договором.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 125 000грн.

Відповідно до п.2.1 договору кошти надають Товариством шляхом їх виплати/видачі/утримання: 
у розмірі 100 000грн. надають Товариством на користь Споживача за реквізитами: НОМЕР_1 (транзитний рахунок) в ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», код банку 300528, призначення платежу: «кредитний договір №651189 від 05.07.2021, ОСОБА_1 (3043311593)» з подальшою видачею в готівковому порядку через каси відділень кредитного посередника після звернення Споживача за отриманням готівки до такої каси Кредитного посередника;
у розмірі 25 000грн. на користь Товариства з метою виконання зобов?язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору.

Сплата процентів за перший день користування кредитом, здійснюється Споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати Процентів за перший день користування кредитом, Споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу (п.3.5 договору).

Пунктом 1.5 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а її розмір залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) – 25% в день (9125%) річних; на усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту – 85% річних.

Тобто, розмір відсотків за перший день користування кредитом становить 25 000грн. (100 000грн. * 25%).

Відповідно до п.3.1 договору про надання споживчого кредиту нарахування процентів здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного п.1.4 договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний у графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором.

Пунктом 3.2 договору про надання споживчого кредиту встановлено, що нарахування процентів здійснюється на фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році.

Пунктом 3.6 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що прострочення споживачем сплати кредиту (чергового платежу) та/або звернення Товариства до суду про стягнення заборгованості за договором, не зупиняє нарахування процентів протягом строку, визначеного п.1.4 договору, крім випадків прийняття окремого відповідного рішення Товариством.

Згідно п.1.4 договору, строк кредиту 1096 днів з кінцевим терміном повернення 05.07.2024 р. (включно).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача заперечував щодо отримання суми кредиту у зазначеному в договорі розмірі. Зазначає, що відповідачем за вказаним кредитним договором було отримано на руки 94 000грн., а не 125 000грн.

Проте, колегія суддів критично ставиться до даних заперечень.

Як вбачається із змісту кредитного договору загальна сума кредиту становить 125 000грн., з яких: 100 000грн. були надані позичальником ОСОБА_1 у готівковій формі, що підтверджується копією платіжної інструкції №912 від 06 липня 2021 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на суму 100 000грн., а 25 000грн., що становить 25% вказаної суми, є платою процентів за перший день користування кредитом (а.с.11 на звороті).

З урахування положень п.3.5 договору відповідач надав згоду кредитору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на утримати з нього суми зазначених процентів із суми, що підлягає наданню споживачу.

Крім того, відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечувався факт отримання суми кредиту у розмірі 125 000грн. Навпаки, відповідач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору він отримав від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» грошові кошти в сумі 125 000грн.

Заперечень з приводу отримання суми кредиту в іншому в розмірі, а ні ж зазначено в кредитному договорі – 125 000грн., апеляційна скарга також не містить.

Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами надання відповідачу кредиту саме в сумі 125 000грн.

26 листопада 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №26/11-2021, відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №651189 від 05 липня 2021 року.

У відповідності до п.2.3 договору факторингу №26/11-2021 від 26 листопада 2021 року за цим договором клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників.

У відповідності до п.2.4 договору факторингу №26/11-2021 від 26 листопада 2021 року за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за яким передається.

Згідно п.7.1 договору факторингу №26/11-2021 від 26 листопада 2021 року передбачено, що сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 1 909 032грн.

При цьому, пунктом п.6.1.4 договору факторингу №26/11-2021 від 26 листопада 2021 року право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (додаток №2) та Акту приймання-передавання документації визначеної п.8.2 даного договору, які у сукупності одночасно є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає повним кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого права вимоги.

Факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним Актом приймання-передачі (додаток №6 до цього договору), підписаним сторонами.

У подальшому, 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором №651189 від 05 липня 2021 року.

Відповідно п.5.4 договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року з моменту відступлення (передачі) первісним кредитором новому кредитору прав вимоги, новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржником, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги і мають відношення до прав вимоги.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу прав, зокрема новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України) за договорами позики (кредитними договорами) (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені первісним кредитором) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржником грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів позики (Кредитних договорів).

Пунктом 7.1 договору відступлення прав вимоги №10/01-2023 від 10 січня 2023 року передбачено, що сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за договорами позики (кредитними договорами), відповідно до цього договору новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 5 312 491,59грн. без ПДВ – ціна договору.

При цьому, пунктом п.5.2 договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року передбачено, що права вимоги вважають відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання передачі Реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток №4).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

При цьому, відповіно до положено ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Вказані норми не встановлюють імперативної вимоги щодо передання первісним кредитором новому кредитору оригіналів первинних документів як умови переходу права вимоги, отже, і наявності оригіналів цих документів у нового кредитора.

Передання таких документів має на меті перевірку існування у первісного кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків.

Обставина непередання новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язані з невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора.

Однак відсутність передання новому кредитору таких документів не може вказувати на відсутність передання права вимоги взагалі.

Водночас вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до статті 517 ЦК України не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). 

Зазначені вимоги випливають з різних правових підстав та не є взаємозалежними.

Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, провадження № 14-308цс18).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ч.ч.1-6 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Так, на підтвердження вказаних обставин позивачем надано: 
копію договору про надання споживчого кредиту №651189, укладений 05 липня 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 ;
копію договору факторингу №26/11-2021, укладений 26 листопада 2021 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал»;
копію реєстру боржників до договору факторингу №26/11-2021 від 26 листопада 2021 року;
витяг з реєстру боржників до договору факторингу №26/11-2021 від 26 листопада 2021 року;
копію платіжного доручення №306350000 від 29 листопада 2021 року на суму 1 909 032грн. згідно договору факторингу №26/11-2021;
копію договору відступлення права вимоги №10-01/2023, укладений 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр»; 
копію реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №10/01-2023 від 10 січня 2023 року;
витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №10/01-2023 від 10 січня 2023 року;
копію акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором відступлення прав вимоги №10/01-2023 від 10 січня 2023 року.

Отже, позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження переходу до нього прав вимоги за вказаним зобов?язанням.

Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи – споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно частини 3 статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» (надалі – Закон № 1023-ХІІ).

У статті 1 Закону № 1023-ХІІ наведено визначення поняття споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Положенням статті 11 Закону № 1023-ХІІ передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування".

Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Закону України «Про споживче кредитування» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 16 цього Закону, не дотримавши передбачений кредитним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (позиція Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 року у справі №638/13683/15-ц).

Проте, як видно із позовної заяви, ані позивачем, ані первісним кредитором ТОВ «Слон кредит», не було дотримано вимог щодо досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за Кредитним договором, і взагалі відсутні будь-які дані щодо досудового врегулювання спору між сторонами. До того ж, позивач сам у своєму позові вказує, що заходи досудового врегулювання спору між сторонами не здійснювались. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує факт направлення йому та отримання ним досудової вимоги.

Враховуючи те, що позивачем не було дотримано вимог щодо досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за Кредитним договором, колегія суддів вважає, що відступні праві підстави для дострокового стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором з відповідача. В даному випадку позивач має право на стягнення з відповідача лише простроченої заборгованості за кредитним договором, яка існувала на день звернення до суду із даним позовом – 01 січня 2024 року.

У своїй письмових пояснення позивач зазначає, що відповідачем взагалі не здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором №651189, в тому числі за тілом кредиту який становить 125 000грн., що не спростовано відповідачем.

Умовами кредитного договору між сторонами було погоджено графік (порядок) повернення кредиту з якого вбачається, що дата чергового платежу є 05 число відповідного місяці.

Отже, станом на день звернення до суду із даним позовом поточна заборгованість за кредитним договором за період з 05 січня 2024 року по 05 липня 2024 року становила 47 750,91грн.

Таким чином, загальний розмір простроченої заборгованості який підлягає стягненню з відповідача становить 77 249,09грн.:

125 000грн. (загальна сума кредиту) – 47 750,91грн. (розмір поточної заборгованості за кредитом).

Що стосується позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53,54), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункти 6.22-6.25), від 19 травня 2020 року у справі №910/23028/17 (пункт 6.28) та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 176/3645/14-ц та ряді інших. 

Так, пунктом 1.5 договору про надання споживчого кредиту сторони погодили, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а її розмір залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) – 25% в день (9125%) річних; на усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту – 85% річних.

Відповідно до п.3.1 договору про надання споживчого кредиту нарахування процентів здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного п.1.4 договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний у графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором.

Пунктом 3.2 договору про надання споживчого кредиту встановлено, що нарахування процентів здійснюється на фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році.

Пунктом 3.6 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що прострочення споживачем сплати кредиту (чергового платежу) та/або звернення Товариства до суду про стягнення заборгованості за договором, не зупиняє нарахування процентів протягом строку, визначеного п.1.4 договору, крім випадків прийняття окремого відповідного рішення Товариством.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, який відповідачем не спростовано, нарахування відсотків на кредит проводилося за період з 26 листопада 2021 року по 10 січня 2023 року, а саме:
119 349,31грн. – нараховані відсотки за кредитним договором за період з 26 листопада 2021 року по 09 січня 2023 року;
41 445,36грн. – заборгованість по відсоткам на дату відступлення права вимоги.

Таким чином, загальний розмір відсотків за користування кредитом становить 160 794,67грн.

Відповідач частково заперечує проти зазначеного розміру заборгованості зазначаючи, що ТОВ «Вердикт Капатіла», як новий кредитор, за умовами договору факторингу №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року не набуло право продовжувати нараховувати відсотки, а тому нараховані ним за період з 26 листопада 2021 року по 09 січня 2023 року відсотки в сумі 119 348,31грн. по відсотках за користування кредитом є незаконними.

Положенням пункту 2.3 договору факторингу №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року передбачено, що за цим договором клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрі боржників.

Згідно п.2.4 договору факторингу №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року за цим договором фактор одержує (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов?язань за договорами фінансових послуг, право вимоги за якими передається.

Таким чином, умовами договору факторингу №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року узгоджено, що ТОВ «Вердикт Капатіла» набуває від ТОВ «Слон кредит» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №651189 від 05 липня 2021 року за всіма грошовими зобов?язаннями, проте лише в межа суми заборгованості, що визначена в реєстрі боржників.

Як вбачається із Реєстру боржників до договору факторингу №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 166 445,36грн., з яких:
125 000грн. – заборгованість за тілом кредиту;
41 445,36грн. – заборгованість за відсотками.

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капатіла» не набув права нараховувати відсотки за вказаним кредитним договором після укладання договору факторингу №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року, і відповідно таке право не набуло і ТОВ «Коллект центр» на підставі договору відступлення права вимоги №10-01/2023, обсяг прав якого, як нового кредитора, також обмежений виключно правом грошової вимог у межах суми заборгованості визначеної договором факторингу №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом в розмірі 41 445,36грн., яка існувала на час укладання договору факторингу №26-11/2021 від 26 листопада 2021 року та розмір якої не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнення.

Що стосується понесених позивачем витрат на правову допомогу в суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У розумінні умов частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, позивачем надано:
договір про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року;
заявку на надання юридичної допомоги №277 від 15 жовтня 2023 року, відповідно до якої погоджено надання юридичних послуг Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , вартість яких становить 25 000грн.;
витяг з акту про надання юридичної допомоги від 18 жовтня 2023 року, відповідно до якого ціна надання правових послуг АО «Лігал Ассістанс» становить 25 000грн.; платіжну інструкцію №393390001 від 19 жовтня 2023 року на суму 59 000грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач просила зменшити розмір витрат на правову допомогу, оскільки він є завищеним та не співмірним із складністю справи.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000грн., суд першої інстанції виходив із того, що адвокатом АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» було надано позивачу зазначені в долучених до матеріалах справи акті послуги у повному обсязі. Також судом було враховано категорію та складність справи та її значення для позивача, принципи співмірності, критерії реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності.

При цьому, судом першої інстанції було зменшено розмір витрат, які підлягали стягненню з відповідача до 15 000грн.

Разом з тим, частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення 383 311,79грн., з яких задоволенню підлягає сума в розмірі 118 694,45грн., з яких: 77 249,09грн. – прострочена заборгованість за тілом кредиту; 41 445,36грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Таким чином, розмір задоволених позовних вимог складає 30,96% (118 694,45грн. \ 383 311,79грн. * 100), а 69,04% відповідно розмір відмовлених позовних вимог.

Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу понесених відповідачем в суді першої інстанції, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, складатиме 4 644грн. (15 000грн. * 30,96%).

Що стосується судового збору.

При поданні позову ТОВ «Коллект центр» було сплачено 5 749,68грн. судового збору, 30,96% від якої становить 1 780,10грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подані апеляційної скарги  ОСОБА_1  було сплачено 6 899,62грн., 69,04% від яких становить 4 763,49грн., які підлягають стягнення з позивача на користь відповідача пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Отже, різниця судових витрат складає 2 983,39грн. = (4 763,49грн. – 1 780,10грн.), яка підлягає стягненню з ТОВ «Коллект центр» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2024 року в частині суми стягнення заборгованості за кредитним договором №651189 від 05 липня 2021 року – змінити.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором №651189 від 05 липня 2021 року в розмірі 118 694,45грн., з яких: 77 249,09грн. – прострочена заборгованість за тілом кредиту; 41 445,36грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 644грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 983,39грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                        Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        О.Ю. Тичкова

                                                                               В.Б. Яцина