ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2025 року                                    Справа № 906/35/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. ,  суддя Філіпова Т.Л. 
секретар судового засідання Ткач Ю.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Бердичівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 08.04.2025 у справі № 906/35/25 (суддя Машевська О.П., повний текст ухвали складено 16.04.2025)
за позовом керівника Бердичівської окружної  прокуратури в інтересах держави в особі Вчорайшенської сільської ради Бердичівського  району Житомирської області
до відповідачів: 1) ОСОБА_1 ; 2) ОСОБА_2 ; 3) ОСОБА_3 ; 4) ОСОБА_4 ; 5) ОСОБА_5 ; 6) ОСОБА_6 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Приватне підприємство Фермерське господарство "Ященко
про витребування земельних ділянок
за участю представників сторін:
прокурор - Беспалов А.В.
позивача - не з`явився;
відповідача - 1 - не з`явився;
відповідача - 2 - не з`явився;
відповідача - 3 - не з`явився;
відповідача - 4 - не з`явився;
відповідача - 5 - Софина І.В.;адвокат
відповідача - 6 - не з`явився;
третьої особи - не з`явився;
ВСТАНОВИВ:
Керівник Бердичівської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Вчорайшенської сільської ради Бердичівського району Житомирської області (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Житомирської області із позовом до відповідачів: ОСОБА_1 (далі - відповідач - 1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - відповідач - 2, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - відповідач - 3,   ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - відповідач - 4,   ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - відповідач - 5, ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 (далі - відповідач - 6,   ОСОБА_6 ) про витребування на користь позивача земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства з приватної власності фізичних осіб площею 3,1091 га, кадастровий номер 18225282400:03:000:0213, площею 3,1547 га, кадастровий номер 18225282400:03:000:0212, площею 3,2203 га, кадастровий номер 18225282400:03:000:0211, загальною площею 3,2839 га, кадастровий номер 18225282400:03:000:0210, площею 3,6006 га, кадастровий номер 18225282400:03:000:0215, загальною площею 3,6314 га, кадастровий номер 18225282400:03:000:0214.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі безоплатно отримали земельну ділянку у власність для ведення фермерського господарства за рішенням позивача, хоча попередньо не отримували її у користування. У подальшому земельну ділянку розділено між відповідачами на шість окремих ділянок, які підлягають витребуванню на користь територіальної громади, від імені якої діє Вчорайшенська сільська рада. Прокурор вказує, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 20 га вибули із земель комунальної власності із порушенням вимог ст. ст. 13, 32 Закону України "Про фермерське господарство" та ст. 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.04.2025 даний позов прокурора залишено без розгляду.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що визначений прокурором позивач - Вчорайшенська сільська рада сама розпорядилася  спірними  земельними ділянками, тому не є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, оскільки не може самостійно звертатися до суду із віндикаційним позовом на підставі ст. 388 ЦК України. Встановивши відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави/територіальної громади в особі визначеного у позові органу, місцевий господарський суд дійшов висновку про залишення даного позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

До Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга  Бердичівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 08.04.2025 у справі № 906/35/25, в якій прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:
- контроверсійними є висновки суду першої інстанції про те, що саме по собі обґрунтування підстави для звернення із позовом- порушення вимог Земельного кодексу України щодо порядку приватизації громадянами земель сільськогосподарського призначення та Закону України "Про фермерське господарство" щодо порядку розпорядження землями фермерського господарства, або визначення предмета позову у вигляді витребування спірних земельних ділянок на території Вчорайшенської сільської ради, не може свідчити про належність цього спору до повноважень Вчорайшенської сільської ради;
- суд першої інстанції необґрунтовано послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, оскільки правовідносини у справі не є подібними ні за змістовним, ні за суб`єктним і об`єктним критерієм, а тому суд першої інстанції дійшов безпідставних висновків про те, що Вчорайшенська сільська рада не може бути позивачем за вимогами витребування земельної ділянки на користь територіальної громади, представницьким органом якої вона є;
- суд першої інстанції стверджуючи про те, що Вчорайшенська сільська рада не може бути позивачем за відповідними вимогами, не врахував висновків щодо застосування норм права, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В., суддя Петухов М.Г.
Листом від 25.04.2025 матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.
08.05.2025 до суду надійшли матеріали справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою керівника Бердичівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 08.04.2025 у справі № 906/35/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.06.2025 о 15:00 год.

Розпорядженням керівника апарату суду від 09.06.2025, з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до ст. 32 ГПК України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 8.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В., суддя Філіпова Т.Л.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2025 прийнято апеляційну скаргу керівника Бердичівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 08.04.2025 у справі № 906/35/25 до провадження у новому складі суду.

Ященко Ю.А. надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач-5 зазначає наступне:
- підставою для звернення прокурора до суду із позовом про витребування земельних ділянок у відповідачів є порушення порядку набуття ними права власності, а саме прийняття з порушенням вимог законодавства рішення Вчорайшенської сільської ради від 10.02.2021 № 154 - 159 про передачу земель комунальної власності у приватну власність. Таким чином, зважаючи на підстави позову сільська рада не може бути позивачем у даній справі, оскільки оспорювані правочиии є наслідком її власних дій, отже рада є суб`єктом, чия поведінка стала першопричиною виникнення спірних правовідносинах;
- суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурор помилково звернувся до суду в інтересах держави в особі Вчорайшенської сільської ради, а не визначив її відповідачем у цій справі. Згідно норм земельного законодавства передача земельної ділянки у власність фізичних осіб здійснюється виключно на підставі рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, відповідно набуття відповідачами права власності на земельні ділянки, які прокурор просить витребувати, відбулося саме на підставі зазначених ним рішень Вчорайшенської сільської ради. Отже, оскільки саме Вчорайшенська сільська рада вчинила дії (прийняла рішення), які на думку прокурора, порушують права та інтереси територіальної громади у спірних правовідносинах, то на переконання відповідача, Вчорайшенська сільська рада не є органом, який може здійснювати захист інтересів держави та/чи територіальної громади у тих самих відносинах, тобто не може набувати процесуального статусу позивача;
- під час розгляду справи суд першої інстанції правильно врахував останню правову позицію щодо застосування положень ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18.

Бердичівська окружна прокуратура надіслала до суду відповідь на відзив, в якій вказує, що Вчорайшенська сільрада є органом, уповноваженим представляти інтереси відповідної територіальної громади у спірних правовідносинах, та має повноваження щодо захисту її інтересів у суді, проте належного захисту таких прав та інтересів не здійснила. Обрання прокурором ради як органу, уповноваженого представляти інтереси відповідної територіальної громади у спірних правовідносинах, є обґрунтованим і відповідає вимогам процесуального законодавства щодо реалізації повноважень на представництво інтересів держави та судовій практиці. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.05.2025 у справі №906/718/24 за позовом керівника Бердичівської окружної прокуратури, предметом розгляду якої є також законність рішення Вчорайшенської сільської ради про передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

В судовому засіданні представник відповідача - 5 просив залишити без розгляду відповідь на відзив прокурора, оскільки її подання не передбачено нормами  ГПК України.

Щодо вказаних тверджень представника відповідача - 5 суд зазначає наступне.
Статтею 161 ГПК України визначено, що при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є, зокрема, відповідь на відзив.
Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 166 ГПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.
Отже, положеннями ст. 166 ГПК України передбачено можливість подання відповіді на відзив. Позивач має право подати відповідь на відзив, у якій викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо заперечень, викладених відповідачем у відзиві. 

В той же час, ч. 1 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення усного клопотання представника відповідача - 5 про залишення без розгляду поданої прокурором відповіді на відзив з підстав того, що її подання не передбачено ГПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити.
Представник відповідача-5 в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлені  належним чином.
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, заслухавши в судовому засіданні присутніх прокурора та представника відповідача-5, зазначає наступне.

Абзацом 1 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Конституційний Суд України зазначив, що поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац 2 частини 5 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99).
Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).
Відповідно до абзаців 1– 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із частиною 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).
У пунктах 69, 70 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази про вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами 3 і 4 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 15.01.2020 у справі № 698/119/18 (пункт 26), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 34), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (пункт 8.19), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 81) від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункти 7.11, 7.18), від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 (пункти 10.12, 10.19), від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (пункт 8.37), від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21 (пункт 8.4), від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (пункт 8.11), від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (пункт 8.18).
Частини 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", серед іншого, встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Отже, процесуальний статус прокурора у справі залежить від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі №925/1133/18).
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Прокурор визначає склад відповідачів самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 7.12; від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, пункт 10.13; від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, пункт 8.12).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 узагальнила висновки щодо застосування вказаних норм права та виснувала, що: 1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави; 2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.
Верховний Суд у постанові від 07.12.2021 у справі № 903/865/20 наголосив, що насамперед повинен звернутися з позовом на захист інтересів держави в особі того органу владних повноважень, на відновлення прав якого безпосередньо спрямований позов у спірних правовідносинах та на задоволення прав та інтересів якого заявлено позовну вимогу.
Таким чином, процесуальний статус сторін у подібних спорах залежить як від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, так і від наведеного прокурором обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у конкретній справі.
Водночас якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (висновки викладені у пунктах 48, 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
При вирішенні питання про необхідність звернення до суду з позовом компетентний орган може діяти в умовах конфлікту інтересів - коли порушення інтересів держави, про яке стверджує прокурор, може бути пов`язане з раніше вчиненими протиправними діями цього органу чи бездіяльністю. Для врахування цих обставин стаття 55 ГПК України передбачає такі правила:
- якщо особа, яка має процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду, крім позову про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, поданого власником (учасником, акціонером) цієї юридичної особи в її інтересах, а також позову прокурора в інтересах держави;
- відмова компетентного органу від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.
Однак у наведеній статті ГПК України ідеться про активні дії компетентного органу, який як учасник процесу та сторона спору (позивач) не підтримує позовних вимог або подає заяву про залишення позову без розгляду чи про відмову від позову. Якщо ж позов подано прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, і такий орган не здійснює процесуальних дій як позивач, його представник не з`являється у судові засідання, а суд уже після відкриття провадження у справі встановлює, що прокурор не підтвердив підстави для представництва, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (висновки викладені у пункті 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що визначений  прокурором позивач - Вчорайшенська сільська рада сама розпорядилася  спірними  земельними ділянками, тому не є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, оскільки не може самостійно звернутися до суду з віндикаційним позовом на підставі ст. 388 ЦК України. Встановивши відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави/територіальної громади в особі визначеного у позові органу, місцевий господарський суд дійшов висновку про залишення даного позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на висновках Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18.

Предметом апеляційного перегляду є питання щодо наявності або відсутності підстав для залишення позову прокурора без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову у цій справі є вимоги прокурора, заявлені в інтересах держави в особі Вчорайшенської сільради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про витребування земельних ділянок з володіння відповідачів у комунальну власність на користь позивача. Як на підставу позову прокурор посилався на те, що спірні земельні ділянки незаконно вибули з комунальної власності, а тому підлягають витребуванню з володіння відповідачів на користь власника - Вчорайшенської територіальної громади в особі Вчорайшенської сільради відповідно до ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Звертаючись до суду із даним позовом, прокурор стверджує про порушення інтересів держави внаслідок незаконної передачі громадянам у власність земельної ділянки комунальної власності для ведення фермерського господарства; таке звернення спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо додержання законності під час безоплатної передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної форми власності. Органом, уповноваженим державою здійснювати захист її інтересів у спірних правовідносинах, який, однак, його не здійснює, прокурор визначив Вчорайшенську сільраду.

Надавши оцінку підставам представництва прокурором інтересів держави в суді в особі визначеного ним позивача, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 122 Земельного кодексу України повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у цій справі є Вчорайшенська сільрада, а отже, набуття права приватної власності на земельну ділянку всупереч вимогам закону, на чому наголошує прокурор, спричиняє істотне порушення інтересів держави в особі відповідної ради.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Вчорайшенська сільрада є органом, уповноваженим представляти інтереси відповідної територіальної громади у спірних правовідносинах, та має повноваження щодо захисту її інтересів у суді, проте належного захисту таких прав та інтересів не здійснила. Встановлені судом апеляційної інстанції обставини свідчать про дотримання прокурором положень ст. 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього повідомлення позивача про виявлені порушення вимог земельного законодавства при передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності у приватну власність громадян з метою його реагування, а також невжиття позивачем заходів для усунення виявлених порушень, що свідчить про його бездіяльність (т. 1, а. с. 110, 114, 115-119).

Зважаючи на викладене, обрання прокурором ради як органу, уповноваженого представляти інтереси відповідної територіальної громади у спірних правовідносинах, є обґрунтованим і відповідає вимогам процесуального законодавства щодо реалізації повноважень на представництво інтересів держави та судовій практиці. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.05.2025 у справі № 906/718/24.

При цьому колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 (на яку посилалися відповідач та суд першої інстанції) відсутні висновки, які би заперечували право прокурора подавати аналогічний заявленому у цій справі позов в особі відповідної ради.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що спір у справі № 925/1133/18 полягав у незаконній зміні Черкаською міською радою цільового призначення земельних ділянок із земель водного фонду на землі житлової та громадської забудови. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у цій справі прокурор звернувся з позовом, спрямованим на захист інтересів держави, які виходять за межі інтересів територіальної громади Черкас, оскаржив рішення Черкаської міської ради, саме тому визначив останню відповідачем.
Отже, судом першої інстанції не враховано, що у справі № 925/1133/18 земельна ділянка не вибувала з власності територіальної громади, спір не пов`язаний з незаконністю безоплатної передачі земельної ділянки фізичним особам та предмет спору стосується виключно набувачів - фізичних осіб та не містить вимог до органу місцевого самоврядування. Прокурором при пред`явленні позову не оскаржувались жодні рішення Вчорайшенської сільської ради, на відміну від справи № 925/1133/18, а лише зазначено про незаконність рішення як підставу позову. 

Отже, оскільки правовідносини у справі № 925/1133/18 та № 906/35/25 не є подібними, суд першої інстанції дійшов безпідставних висновків про те, що Вчорайшенська сільська рада не може бути позивачем за вимогами про витребування земельних ділянок на користь територіальної громади, представницьким органом якої вона є.

Враховуючи викладені прокурором у позовній заяві обґрунтування, встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи та беручи до уваги характер спірних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції стосовно неналежності позивача та відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі визначеного ним органу.

Місцевий господарський суд, залишаючи позов без розгляду, допустив порушення норм п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, у зв`язку із чим ухвала Господарського суду Житомирської області від 08.04.2025 у справі № 906/35/25 підлягає скасуванню, а вимоги, викладені в апеляційній скарзі підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункт 4 частини першої статті 280 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, ухвала Господарського суду Житомирської області від 08.04.2025 підлягає скасуванню з направленням справи № 906/35/25 для продовження розгляду до Господарського суду Житомирської області.

Оскільки судом апеляційної інстанції не здійснюється розгляд справи по суті спору, розподіл судових витрат пов`язаних зі сплатою прокурором судового збору за подання апеляційної скарги має бути здійснений судом першої інстанції у відповідності до ст. 129 ГПК України за наслідками вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 270, 271, 275-284, 287 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу керівника Бердичівської окружної прокуратури задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 08.04.2025 у справі № 906/35/25 скасувати.

3. Направити справу № 906/35/25 до Господарського суду Житомирської області для продовження розгляду.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано   12 червня 2025

Головуючий  суддя                                                                      Олексюк Г.Є. 

Суддя                                                                                              Гудак А.В.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.