ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2025 року
м. Харків
справа № 638/21565/24
провадження № 22-ц/818/2207/25 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого –                Пилипчук Н.П.,
суддів –                        Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря –        Львової С.А.,
учасники справи:
позивач –  Акціонерне товариство «Таскомбанк»,
відповідачка –  ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року в складі судді Латки І.П.
в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 12 липня 2021 року між банком та ОСОБА_1 підписано заяву-договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування № 002/10822740-CК_SB, на підставі чого відповідачу відкрито поточний рахунок у гривні № № НОМЕР_1 .
За умовами кредитного договору позичальник просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на своє ім`я та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку.
Зазначило, що позичальнику було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 200 000 гривень), а саме надані кредитні кошти в сумі 50 000,00 грн, з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом – 37,00 %.
Відповідачу кредитні кошти надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, проте відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах, внаслідок чого утворилася заборгованості, яка станом на 07.10.2024 становить 91472,28 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 50 000,00 грн; заборгованість по процентам (в т. ч. прострочена) – 41 472,28 грн. 
Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 002/10822740-CК_SB від 12 липня 2021 року у розмірі 91 472,28 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Таскомбанк» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за заявою-договором № 002/10822740-СК_SB від 12 липня 2021 року у розмірі 91472,28 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вона надавала до суду першої інстанції свої заперечення щодо справжності підпису на заяві-договору та не можливості використати пошкоджений документ в якості доказу, але суд безпідставно проігнорував доводи відповідача. Банк на підтвердження дійсності кредитного договору надає лише пошкоджену ксерокопію заяви – договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування від 12 липня 2021 року, без надання інших документів, які повинні також були підписані особисто відповідачем разом з заявою, а саме: договір, тарифи, правила користування електронним платіжним засобом, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту. Тобто, надавши лише заяву сумнівної якості банк в своєму позові припускає, що був укладений кредитний договір, а суд без перевірки доданих до позову документів з цим погоджується. До того ж, твердження банку щодо надсилання зазначених документів в мобільному додатку, також не припустимими, бо у справі відсутні матеріали, які б підтверджували надсилання документів на електронний додаток, створення такого додатку. Факсимільне відображення печатки і підпису при підписі Банком заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування від 12 липня 2021 року є неприпустимими умовами щодо підписання документів. Надані позивачем документи взагалі є нечитабельні та в такому вигляді не підлягають застосуванню. Суд не звернув уваги на те, що позивачем відповідно до позову не надано суду жодного оригіналу документу з підписом відповідача, але в оману суду, до позову надано документи, які взагалі не стосуються цієї справи, наприклад: Додаток 5 до позову ІЗІ БАНК тарифи та умови. У зв`язку з відсутністю оригіналу Заяви – договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування від 12.07.2021 року підписаною нібито відповідачем, вважала що відповідачем у цій справі ОСОБА_1 не повинна бути взагалі, бо не укладала з банком жодного кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо форми кредитного договору, зазначила, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися договором приєднання. Надана позивачем виписка оформлена з порушенням вимог документообігу, не засвідчена належним чином та не відповідає вимогам, які пред`являються до офіційного документу, а тому не може слугувати доказом у справі. Судом не встановлено що ОСОБА_2 є працівником банку і до його внутрішніх і посадових інструкцій визначено функціонал з формування та засвідчення банківських виписок, а додані до позову банківські виписки за його підписом оформлені без порушень правил документообігу та збереженням банківської таємниці. Вказала, що вона не оформлювала особистий електронний ключ в АТ «Таскомбанк», а тому підпис на документах можливий тільки при умові її власноручного підпису.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення – змінити в частині сум стягнення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь кредитора.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 липня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1  підписано заяву-договір на укладання договору про комплексне банківське обслуговування, у якій ОСОБА_1 , ознайомившись з Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» (надалі – «Банк») на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (надалі «Публічна Пропозиція»), Тарифами АТ «Таскомбанк», просила відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на її ім`я та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World, а також встановити кредитний ліміт на суму, вказану в Мобільному додатку. Поточний рахунок операції, за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів № НОМЕР_1 , валюта вкладу гривня, рахунок вкладу НОМЕР_2 (а.с.14-17).
В заяві-договорі зазначено, що проставленням, власноручно, свого підпису під цією заявою-договором, ОСОБА_1 підписанням цієї Заяви-договору акцептує Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщений на сайті Банку за адресою https://tascombank.ua/), за текстом – «Договір», і беззастережно приєднується до умов Договору. Згодна, що дана Заява-договір, а також Тарифи Банку є невід`ємними частинами Договору (пункт 3).
ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з умовами Договору, Тарифами, Правилами користування електронним платіжним засобом, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно з вимогами діючого законодавства) та отримала їх примірники у Мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Проект зазначених документів, був наданий їй для ознайомлення перед їх укладенням та підписані нею документи повністю відповідають наданим їй Банком проєктам. Окрім цього, беззастережно погоджується з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати (зменшувати або збільшувати) розмір дозволеного кредитного ліміту. Погоджується з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлень у Мобільний додаток. Зі змістом інструкції Національного банку України про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів ознайомлена. Вимоги цієї інструкції для неї обов`язкові. Їй повідомили зміст Закону України “Про виконавче провадження”. Їй відомо про те, що вказаний у цій Заяві-договорі поточний та вкладний рахунки забороняється використовувати для здійснення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності (пункт 4).
ОСОБА_1 погодилась, що приєднуючись до Договору, надає розпорядження (доручає) Банку здійснювати договірне списання зі свого поточного рахунку / рахунків, що відкриті на момент укладання цієї Заяви – договору, або які будуть відкриті в Банку в майбутньому, на користь Банку будь-яких грошових коштів, які становлять заборгованість Клієнта за цією Заявою – договором, зі сплати відсотків, комісій, штрафів, пені (пункт 7).
Під час укладення договорів і додаткових угод до них Банк допускає і Клієнт погоджується з використанням факсимільного відтворення печатки Банку та підпису особи, яка уповноважується на підписання договору та додаткових угоди до них від імені Банку, які зроблені за допомогою засобів копіювання (пункт 9).
Також ОСОБА_1 підтвердила, що їй відомі права, передбачені Законом України “Про захист персональних даних”. Керуючись Законом України “Про захист персональних даних”, своїм підписом підтверджує надання беззастережної згоди (дозволу) на обробку своїх персональних даних, в межах норм зазначеного Закону України, з метою виконання умов даного Договору та належного надання Банком банківських послуг на строк, що є необхідним та достатнім для виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором і дотримання положень законодавства України, якщо інший строк не передбачено законодавством України (пункт 11).
Усе листування щодо цієї Заяви-договору ОСОБА_1 просила здійснювати через Мобільний додаток або через інші дистанційні канали зв`язку, відповідно до умов Договору (пункт 15).
ОСОБА_1 просила вважати наведений нижче зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в Банку (пункт 16).
Також ОСОБА_1 засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно з Договором. Також визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях (пункт 17).
ОСОБА_1 підтвердила, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися нею та/або Банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису (пункт 18).
ОСОБА_1 підтвердила, що отримала від Банку свій примірник Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Розрахунок орієнтовної сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки та Паспорт споживчого кредиту в день укладення Заяви-Договору у електронній та/або письмовій формі (пункт 23).
Зі змісту вказаної заяви-договору вбачається, що ОСОБА_1 підписала її власноручно, а не за допомогою електронного підпису.
Також матеріали справи містять інформацію про істотні характеристики послуги з надання споживчого кредиту за продуктом кредитна карта « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка по суті є паспортом споживчого кредиту, який ОСОБА_1 не підписано (а.с.60-68).
Відповідно до довідки АТ «Таскомбанк» ОСОБА_1 з 12 липня 2021 року є власником поточного рахунку у валюті гривня № НОМЕР_1 , який відкритий відповідно до заяви-договору на укладення договору про комплексне банківське обслуговування з номером кредитного договору № 002/10822740-СК_SB від 12.07.2021 № картки НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Таскомбанк» (а.с.13).
На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами банком до позовної заяви долучено виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 12 липня 2021 року по 23 жовтня 2024 року (а.с.24-59).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у ОСОБА_1 станом на 06 жовтня 2024 року має заборгованість в розмірі 91 472,28 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 50 000,00 грн, заборгованість по відсотках (в т.ч. прострочені) – 41 472,05 грн (а.с.12).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку, Акціонерне товариство «Таскомбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Як вбачається з наданих банком доказів, заява-договір містить лише підпис відповідачки. 
Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на спростування належності їй підпису відповідачка не заявляла.
Водночас, заява-договір не містить відповідних істотних умов кредитного договору. В ній відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом, неустойки та інших істотних умов.
При цьому, банком надано належні докази на підтвердження отримання відповідачкою кредитного ліміту саме у розмірі 50 000,00 грн, зокрема, розрахунок заборгованості, виписка.
Публічна пропозиція АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та інформація про істотні характеристики послуги з надання споживчого кредиту за продуктом кредитна карта « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, передбачають умови щодо пільгового періоду користування коштами, сплату відсотків, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Наданий позивачем примірник публічної пропозиції та інформації належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, відсутні підстави для врахування наведених сум при визначенні розміру заборгованості та її подальшого стягнення.
Надані позивачем публічна пропозиція та інформація з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві-договорі позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству «Таскомбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.
З наданого Акціонерним товариством «Таскомбанк» розрахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, які нараховані згідно з Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та інформацію про істотні характеристики послуги з надання споживчого кредиту за продуктом кредитна карта « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальницею, та її заборгованості.
Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 50 000,00 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом.
ОСОБА_1 вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені нею кошти розподілялись банком на погашення процентів, які передбачені Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та інформацію про істотні характеристики послуги з надання споживчого кредиту за продуктом кредитна карта « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що відповідачкою не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.
При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку за період з 12 липня 2021 року по 23 жовтня 2024 року, банком здійснювалось автоматичне списання відсотків, що теж враховано ним як заборгованість за тілом кредиту, однак фактично такою не є.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 надано кредитний ліміт в розмірі 50 000,00 грн, який нею використаний в повному обсязі, в свою чергу згідно розрахунку заборгованості та виписки банком неправомірно списано в рахунок погашення нарахованих відсотків на суму 2154,30 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 з моменту укладення договору витрачено, але не погашено кредитних коштів на загальну суму 47 845,70 грн (50 000,00 грн – 2154,30 грн), що і підлягає стягненню з відповідачки. Інші нарахування, а саме, списання відсотків не узгоджені умовами договору та не є сумами грошових коштів фактично використаних відповідачкою.
Твердження банку про те, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 50 000,00 грн колегія суддів відхиляє, оскільки з виписки вбачається, що до вказаної суми банком також враховано суми списання відсотків, а їх нарахування є безпідставним. Доказів щодо наявності у неї заборгованості перед банком саме в заявленому в позові розмірі немає.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних в повному обсязі.
Посилання ОСОБА_1 на нечитабельність поданих позивачем документів не спростовує факту складення між сторонами договірних правовідносин. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 червня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів – задоволено, витребувано у Акціонерного товариства «Таскомбанк» оригінал заяви – договору на укладання договору про комплексне банківське обслуговування від 12 липня 2021 року та оригінали договору споживчого кредитування, тарифів, правил користування електронним платіжним засобом, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту.
На виконання вказаної ухвали суду 13 червня 2025 року та 23 червня 2025 року до суду апеляційної інстанції надійшли витребувані у Акціонерного товариства «Таскомбанк» документи.
28 липня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила виключити заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування від 12 липня 2021 року з числа доказів у справі, оскільки вважала, що банком вказаний документ в оригіналі не надано.
Оскільки 23 червня 2025 року до суду апеляційної інстанції надійшов оригінал заяви-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування від 12 липня 2021 року, витребуваний у Акціонерного товариства «Таскомбанк» ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 червня 2025 року, тому підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про виключення документа з числа доказів відсутні.
Надана позивачем банківська виписка з рахунку позичальниці є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанова Верховного Суду від 12.12.2024 у справі № 298/825/15-ц (провадження № 61-998св24).
Також колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про ненадання позивачем до суду жодного оригіналу документу з її підписом, оскільки документи, які були подані за допомогою системи «Електронний суд» та скріплені електронним підписом, вважаються такими, що оформлені належним чином, що відповідає висновку Верховного Суду від 06 листопада 2024 року у справі № 483/346/24 (провадження № 61-13383св24).
При цьому з заяви-договору на укладення договору про комплексне банківське обслуговування від 12 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 власноруч підписала вказаний документ, а не за допомогою електронного цифрового підпису. В свою чергу ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів щодо не підписання вказаної заяви-договору, клопотань про призначення відповідної судової експертизи не заявляла ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.
Також колегія суддів зазначає, що надана позивачем до суду першої інстанції виписка по особовому рахунку позичальниці оформлена у відповідності до вимог п.63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України. Зі змісту виписки по рахунку вбачається, що вона містить назву документа; дату складання; найменування клієнта, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис, що дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта. Таким чином виписка по рахунку відповідає вимогам вищезазначеного Положення. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору. 
За таких обставин рішення суду підлягає зміні в частині сум стягнення, а апеляційна скарга частковому задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково на 52,31%, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1267,47 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк».
Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено частково на 37,69%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 684,92 грн підлягає стягненню з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 .
Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 582,55 грн (1267,47 грн – 684,92 грн).
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року – змінити в частині сум стягнення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Таскомбанк» заборгованість за заявою-договором на укладання договору про комплексне банківське обслуговування від 12 липня 2021 року в розмірі 47 845,70 грн.
Здійснити перерозподіл судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Таскомбанк» судовий збір в розмірі 582,55 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                                Н.П. Пилипчук

Судді                                                                        Ю.М. Мальований

       В.Б. Яцина