Справа № 461/423/25                                Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/993/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       29 липня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого – судді Ніткевича А.В.
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Загарія Олександра Дмитровича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року в складі судді Волоско І.Р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерне товариство «Ідея Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
встановив:
У січні 2025 року позивач ТОВ «Сонаті» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 104579 грн. 27 коп.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 19.01.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і боржником ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № Z06.00118.003572446, відповідно до умов якого відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності надані кредитні кошти в сумі 49999,00 грн. Свої зобов`язання Кредитор виконав, наддавши грошові кошти Позичальникові.
Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступив право вимоги за Договором (з усіма додатковими договорами та угодами до нього) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» на підставі Договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023. Однак, відповідачка зі своєї сторони не виконала умови Кредитного договору, а саме не здійснила належним чином погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 104579,27 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 35182,02 грн.; прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 26 745,33 грн, прострочена заборгованість за комісіями в розмірі 42 651,92 грн. 
Відповідачка не здійснила жодної оплати після уступки права вимоги, відповідно сума заборгованості не змінилася. Згідно облікової політики Товариства, позивач, після відступлення права вимоги, не нараховував відсотки та комісії по Кредитному договору. 
Зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати дострокового стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та комісії. 
Позивачем направлена відповідачці вимога про виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором, надавши можливість відповідачці добровільно врегулювати заборгованість, однак вимога не була виконана. Просив позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» заборгованість за кредитним договором у розмірі 61927,35 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» 1434,44 грн. судового збору. 
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якої подав адвокат Загарія О.Д. 
Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, а саме наявність виконавчого документа – виконавчого напису нотаріуса №9833, вчиненного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., на підставі якого АТ «Ідея Банк» вже стягувався борг, що є предметом позову. Відтак повторне стягнення того ж боргу судовим рішенням призведе до порушення прав та інтересів відповідачки, як боржника за Кредитним договором. Вказаний виконавчий напис кредитор пред`явив до виконання Новоселицькому ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ЗМУ МЮ, внаслідок чого старшим державним виконавцем Сандулесою М.О. 11.10.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60299054.
31.08.2022 на підставі пункту 102 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу, про що винесено постанову, яка на цей час є чинною. 
З наведенного слідує, що первинний кредитор АТ «Ідея Банк» вже скористався правом на дострокове стягнення із відповідачки заборгованості за Кредитним договором, обравши такий спосіб захисту права, як вчинення нотаріусом виконавчогонапису, який є чиним по цей час.
В той же час позивач, як новий кредитор, на підставі Договору факторингу №25/07 від 25.07.2023 набув як прав, так і обов`язків попереднього кредитора, в тому числі право на стягнення заборгованості з відповідачки на підставі виконавчого напису №9833. 
Окрім того, звертає увагу на ту обставину, що до позовної заяви не надано детального розрахунку заборгованості, в якому було б відображено погашення тіла кредиту, нараховані і не сплачені відсотки, комісії, періоди їх нарахування, в результаті чого відсутня можливість перевірити правомірність вимог про стягнення такої заборгованості. 
Просить скасувати рішенняГалицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 61 927 грн. 35 коп. та судового збору. Ухвалити в цій частині новее рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про місце та час розгляду справи, в судове засідання 29 липня 2025 року не прибули, представник позивача не повідомив про причину неявки, а представник відповідачки Загарія О.Д. подав заяву про розгляд справи без участі відповідачки та її представника.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з такого.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. Встановивши, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором, належним чином не виконала та кредитні кошти не повернула, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості в розмірі 61 927,35 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 35182,02 грн, прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 26745,33 грн.
Суд вказав на те, що наданий стороною позивача розрахунок заборгованості зроблений відповідно до умов кредитного договору та з врахуванням тих коштів, які надійшли на погашення заборгованості по цьому договору станом на дату звернення до суду, а тому ставлячи під сумнів розрахунок заборгованості, який надано AT «Ідея Банк» до суду в цій справі, відповідач не надала жодного альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором чи доказів відсутності такої, не спростувала наданого позивчем розрахунку.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення комісії, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, а тому положення пунктів 1.11. та 3.2.4. Кредитного договору, укладеного між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_1 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Відповідно, вимога позивача про стягнення з відповідачки 42 651, 92 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями є безпідставною. 
Оскільки рішення в частині відмови у стягненні комісії відповідачкою не оскаржується, тому відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України колегією суддів рішення в цій частині не перевіряється. 
Перевіряючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує таке.
Судом встановлено, що 19.01.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № Z06.00118.003572446 від 19.01.2018, за умовами якого банк надає кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49999,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язувався одержати кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями, що визначені договором. Кредит надавався на 24 місяці. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, вказаний в п. 1.14 договору (п. 1.2. кредитного договору). 
Відповідно до п.п.1.3, 1.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (Маржу Банку). Банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок у гривні в рамках послуг «БПР «Стартовий», що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (п. 1.14). Відповідно до п.5.2 кредитного договору цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (а.с.12-14).
У графіку щомісячних платежів за кредитним договором Z06.00118.003572446 від 19.01.2018 передбачено суму платежу за розрахунковий період, яким є один календарний місяць, що включає в себе розмір місячних платежів: на погашення суми кредиту, на погашення процентів за користування кредитом та на погашення плати за обслуговування кредиту (а.с.13).
Випискою по рахунку ОСОБА_1 19.01.2018 по 25.07.2023 підтверджується, що 19.01.2018 на її банківський рахунок перераховано кошти в розмірі 49999,00 грн. за кредитним договором № Z06.00501.004138601 від 25 липня 2018 року.
Водночас із даної виписки вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, сплачувала як тіло кредиту, так і відсотки. За період з 02.03.2018 по 18.03.2019 ОСОБА_1 сплатила 14 816 грн. 98 коп. на погашення кредиту (тіла), 9619 грн. 71 коп. на погашення кредиту та 13896 грн. 22 коп. комісії за обслуговування кредиту.
25.07.2023 між ТОВ «ФК «Сонаті» та АТ «Ідея Банк» укладено Договір факторингу 25/07, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Сонаті» перейшло право грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором Z06.00118.003572446 від 19.01.2018, що підтверджується копією договору факторингу 25/07, витягом з додатку №1, яким є Реєстр боржників №1 (а.с. 26-31).
ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» прийняло рішення про зміну свого найменування, з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СОНАТІ» (скорочене найменування ТОВ «СОНАТІ»). Також, відбулася зміна директора ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СОНАТІ» з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 ; державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу була проведена з 15.11.2024 року; код ЄДРПОУ залишився без змін.
06 серпня 2024 року ТОВ «Сонаті» надіслало ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення), в якій вимагало протягом тридцяти днів з моменту направлення вимоги повернути заборгованість за кредитним договором № Z06.00118.003572446 від 19.01.2018 року в розмірі 104579 грн. 27 коп, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 35182,02 грн., прострочена заборгованість за відсоткамив розмірі 26745,33 грн., прострочена заборгованість за комісіями в розмірі 42651,92 грн. (а.с.37).
З наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором Z06.00118.003572446 від 19.01.2018 вбачається, що така на 27.07.2023 становить 104579 грн. 27 коп, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 35182,02 грн., прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 26745,33 грн., прострочена заборгованість за комісіями в розмірі 42651,92 грн. (а.с.22).
Звертаючись до суду зпозовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Сонаті» вказував на те, що ОСОБА_1 порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором Z06.00118.003572446 від 19.01.2018, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед ТОВ «Сонаті» в розмірі 104 579,27 грн. з яких: заборгованість за основним боргом 35182,02 грн., заборгованість за відсотками 26745,33 грн, заборгованість за комісією 42651,92 грн. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором має кредитор, тобто особа, яка надала кредит (банк або фінансова установа) чи його правонаступник, якщо позичальник не виконав зобов`язання щодо повернення коштів та сплати відсотків.
Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, на момент звернення позивача до суду та розгляду справи по суті, відповідачка, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Водночас відповідачка не заперечувала, як факт укладення кредитного договору № Z06.00118.003572446 від 19.01.2018, так і факт отримання нею кредитних коштів та часткове виконання зобов`язань за кредитним договором.
Разом з тим, відповідачка стверджувала, що 23 вересня 2019 року за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.В. вчинено виконавчий напис №9833, яким стягнуто основний борг – 17357,05 грн., прострочений основний борг – 17824,97 грн., проценти – 4128,42 грн., строкові проценти – 355,73 грн., плату за обслуговування кредиту – 714,64 грн., прострочену палату за обслуговування кредиту – 7517,04 грн., пеню – 29706,69 грн., витрати 1900 грн. 
Вказаний виконавчий напис кредитор пред`явив до виконання Новоселицькому ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ЗМУ МЮ, внаслідок чого старшим державним виконавцем Сандулесою М.О. 11.10.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60299054. 
31.08.2022 на підставі пункту 102 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу, про що винесено постанову, яка на цей час є чинною.
Відповідач вважає, що повторне стягнення того ж боргу судовим рішенням призведе до порушення її прав та інтересів, як боржника за Кредитним договором.
Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, з огляду на те, що за загальним правилом банк може звернутися до суду з позовом, навіть якщо перед цим він вже звернувся за вчиненням виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис нотаріуса є однією з форм стягнення заборгованості, але не виключає можливості звернення до суду.
Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного, оскільки ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачено право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
У справі, що переглядається у кредитному договорі №Z06.00118.003572446 від 19.01.2018 сторони передбачили остаточну дату повернення кредиту 19.01.2020. 
23 вересня 2019 року банк скористався своїм правом на дострокове погашення кредитної заборгованості, звернувшись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. 
Однак, враховуючи ту обставину, що кредитна заборгованість не погашена та виконавчий напис повернуто стягнувачу (АТ «Ідея Банк») на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», ТОВ «Сонаті», як правонаступник АТ «Ідея Банк», правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором Z06.00118.003572446 від 19.01.2018.
Перевіряючи доводи відповідача, чи у позичальника перед банком дійсно існувала заборгованість за кредитним договором станом на момент звернення до суду з даними позовом в заявленому розмірі, колегія суддів враховує таке. 
Так, згідно виконавчого напису №9833, вчиненого 23 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.В. вбачається, що станом на 23.09.2019 в ОСОБА_1 існувала заборгованість за тілом кредиту в розмірі 35182,02 грн., така ж саме заборгованість існувала на час звернення ТОВ «Сонаті» до суду з позовом, що стверджується довідкою-розрахунком. 
Відповідачка не надала жодних доказів, які б свідчили про сплату нею вказаної заборгованості, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про підставність позовних вимог в означеній частині.
Щодо стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, то колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про необхідність їх стягнення в заявленому розмірі, виходячи з такого.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.В. за вчиненням виконавчого напису, АТ «Ідея Банк» (первісний кредитор) змінив строк виконання основного зобов`язання, оскільки у вчиненому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. виконавчому написі на Кредитному договорі №Z06.00118.003572446 від 19.01.2018, запропоновано звернути заборгованість, строк платежу якого настав 19.03.2019.
Таким чином, звертаючись за вчиненням виконавчого напису Банк змінив умови кредитного договору, скориставшись правом на дострокове повне повернення боргу, відсотків та інших платежів, і зафіксував суму заборгованості відповідача у вказаному виконавчому написі.
Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, позбавляє кредитора права на нарахування процентів за кредитним договором, і у такому разі положення абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню.
Подібні висновки щодо спірних правовідносин зазначено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі №357/5125/16-ц (провадження №61-15142сво18).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 357/5125/16-ц (провадження№ 61-15142сво18), зазначено, що вчинення 14 лютого 2013 року приватним нотаріусом Ковальчуком С. П. виконавчого напису, у якому зазначено, що строк платежу за зобов`язаннями настав 27 липня 2012 року та звернуто стягнення на предмет іпотеки, свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання. Наявність виконавчого напису нотаріуса про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, незалежно від виконання його боржником, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, і у такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. […] Вчиненням виконавчого напису нотаріуса, яким стягнуто всю заборгованість за кредитом, позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання.
За таких обставин, після зміни первісним кредитором строку виконання зобов`язання, ТОВ «Сонаті» мав право ставити вимоги до позичальника про стягнення кредитної заборгованості, яка існувала саме на цей строк (19.03.2019), де розмір заборгованості становив 35 182,02 грн за тілом кредиту та 4484,15 грн. – за відсотками, що стверджується виконавчим написом від 23.09.2019. 
З розрахунку заборгованості вбачається, що заявлені відсотки в розмірі 26 745,33 грн. обраховані станом на 27.07.2023, без зазначення періоду їх нарахування, що у свю чергу дає підстави стверджувати, що такі нараховані після зміни строку кредитування, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, відтак такі не підлягають до стягнення.
Таким чином вимога про стягнення заборгованості по відсотках в заявленому розмірі не підлягає до задоволення, оскільки такі нараховані без відповідної правової підстави на це.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором №Z06.00118.003572446 від 19.01.2018 підлягає зміні, а саме зменшенню з 61927,35 грн. до 39 666,17 грн, з яких 35182,02 грн. тіло кредиту та 4484,15 грн. – відсотки за користування кредитом.
Доводи скарги про те, що повторне стягнення того ж боргу судовим рішенням призведе до порушення прав та інтересів відповідачки, а саме до подвійного стягнення заборгованості, є безпідставнми, з огляду на те, що відповідачка не буде позбавлена права, в разі виконання судового рішення, звернутись до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 
Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, підлягає також зміні судове рішення в частині розподілу судових витрат з 1434,44 грн. до 918,80 грн. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд,-
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Загарія Олександра Дмитровича задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року в частині сягнення з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» заборгованості за Кредитним договором №Z06.00118.003572446 від 19.01.2018 змінити, зменшивши розмір заборгованості з 61927,35 грн. до 39 666 (тридцять дев`ять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 17 копійок.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши розмір стягнення судового збору за розгляд справи судом першої інстанції з 1434,44 грн. до 918 (дев`ятсот вісімнадцять) гривень 80 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонаті» на користь ОСОБА_1 1380 (одна тисяча триста вісімдесят) гривень 77 копійок судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 липня 2025 року.

Головуючий                                         А.В. Ніткевич

Судді:                                                         С.М. Бойко

С.М. Копняк