ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3781/24  Номер провадження 22-ц/814/737/25	Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,
за участю секретаря Галушко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Миргородської міської ради Полтавської області 
на додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2024 року, ухвалене суддею Городівським О.А.
у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат по справі за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , третя особа Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» в особі Миргородського управління експлуатації газорозподільної системи акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про визнання протиправним та скасування рішення Миргородської міської ради Полтавської області та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , третя особа Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» в особі Миргородського управління експлуатації газорозподільної системи акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про визнання протиправним та скасування рішення Миргородської міської ради Полтавської області та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року закрито провадження у вищевказаній справі у зв`язку із відсутністю предмету спору.
16 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в частині вирішення питання про стягнення судових витрат, які складаються із судового збору за подання позовної заяви - 2422,40 грн. та заяви про забезпечення позову - 605,60 грн., оплати за проведення судової будівельно- технічної експертизи - 8708,72 грн. і витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі - 28000 грн. Всього 39 647,72 грн.
Додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат задоволено частково.
Стягнуто з Миргородської міської ради Полтавської області за рахунок бюджетних асигнувань, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з кожного по 12236, 24 грн. судових витрат, які складаються із: витрат за проведення судової будівельно - технічної експертизи в розмірі 8708,72 грн.; витрат на правничу допомогу у розмірі 28000 грн.
Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області повернути ОСОБА_1 , сплачену суму судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок по платіжній інструкції № 543 від 21.10.2024 АТ КБ «ПриватБанк» на рахунок UA768999980313181206000016305, отримувач платежу ГУК у Полт.обл/Миргород р-н/22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код ЄДРПОУ 37959255, код класифікації доходів бюджету 22030101.
Додаткове рішення мотивоване доведеністю, реальністю та обґрунтованістю понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 28000 грн., що є співмірним зі складністю справи. Окрім того, з відповідачів на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню документально підтверджені витрати на проведення експертизи в розмірі 8708,72 грн.
Не погодившись з вказаним рішення, його в частині стягнення витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи оскаржила Миргородська міська рада Полтавської області, в якій просила зменшити розмір витрат на правову допомогу до загального розміру 3000 грн. та відмовити у стягненні витрат на проведення експертизи, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що надані позивачем документи на підтвердження надання позивачу правової допомоги адвокатом Ковжогою О.І. є суперечливими та не пов`язаними між собою, тому відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу вищевказаним адвокатом.
Окрім того, з наданого адвокатом Самусенко Н.В. акту здачі-приймання виконаних робіт вбачається, що розмір витрат за надані послуги та час витрачений адвокатом є завищеними та не відповідають критеріям реальності, їх необхідності та справедливості, що є підставою для зменшення розміру витрат на правову допомогу надану позивачу адвокатом Самусенко Н.В. до 3000 грн.
Також посилається безпідставність стягнення витрат на проведення експертизи, оскільки експертний висновок отриманий за ініціативою позивача до звернення до суду з даним позовом та не вивчався під час судового розгляду у зв`язку з закриттям провадження у справі.
Від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2024 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2024 року оскаржується лише в частині стягнення  витрат  на правову допомогу та витрат на проведення експертизи, тому в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядаєтьсящодо його законності та обґрунтованості.
Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області, ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , третя особа АТ «Оператор газопостачальної системи «Полтавагаз» в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради від 24 квітня 2024 року № 190 «Про надання в оренду елементу благоустрою комунальної власності для розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності»;
- зобов?язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинити будівництво споруд по АДРЕСА_1 ;
- стягнути солідарно з відповідачів судові витрати у розмірі 36647,72 грн., які складаються з судового збору за подання позовної заяви у сумі 2422,40 грн. та заяви про забезпечення позову - 605,60 грн., оплати за проведення судової будівельно-технічної експертизи – 8708,72 грн. і витрат пов?язаних з наданням правничої допомоги у фіксованому розмірі 25000 грн.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , третя особа Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» в особі Миргородського управління експлуатації газорозподільної системи акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про визнання протиправним та скасування рішення Миргородської міської ради Полтавської області та зобов`язання вчинити певні дії в зв?язку з відсутністю предмета спору. 
16 грудня 2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат, в якій просила стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати у загальному розмірі 39647,72 грн., з яких судовий збір за подання позовної заяви - 2422,40 грн. та заяви про забезпечення позову - 605,60 грн., вартість проведення судової будівельно- технічної експертизи - 8708,72 грн. і витрат з надання правничої допомоги у розмірі - 28000 грн.  
Згідно із частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункти 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
 Частина перша статті 270 ЦПК України передбачає, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо суд не вирішив питання про судові витрати.
З матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі закрито за клопотанням відповідача у зв?язку з відсутністю спору внаслідок задоволення позовних вимог позивача після відкриття провадження, з огляду на що ОСОБА_1 має право на відшкодування витрат, понесених у зв?язку з розглядом справи.
Згідно з положеннями ст. 76, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Статтею 7-1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
Цивільним процесуальним законодавством передбачено, що експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування. Також за змістом вказаних норм кожна сторона має право надавати суду докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, обставин, для з`ясування яких необхідні спеціальні знання - висновки експертизи. У разі, якщо у сторони відсутня можливість самостійно надати висновок, відповідна сторона вправі заявити перед судом клопотання про призначення відповідної експертизи.
Згідно із частинами 3, 4 та 6 статті 139 ЦПК України, експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі.
У випадку подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. 
З матеріалів справи вбачається, що до звернення до суду з даним позовом за замовленням ОСОБА_1 було проведено судову будівельно-технічну експертизу, висновок якої було долучено до позовної заяви, як доказ на підствердження заявлених вимог.
В даному висновку експерта зазначено, що він необхідний для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідаольність за ст. 384, ст. 385 КК України. 
Даним висновком встановлено, що розташовані на розі АДРЕСА_2 тимчасові споруди, які встановлені ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчсого комітету Миргородської міської ради від 24.04.2024 № 190, не відповідають вимогам будівельних норм та стандартів, розташування на даній земельній ділянці будь-яких тимчасових споруд, враховуючи вимоги будівельних норм та стандартів неможливе.
За виконання даної експертизи ОСОБА_1 було сплачено 8708,72 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією (т. 1, а.с. 61).
З огляду на те, що провадження у даній справі закрито внаслідок прийняття Миргородською міською радою рішень, якими фактично задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , доведеність яких, зокрема, підтверджувалося висновком експерта від 02.10.2024, тому суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу понесених витрат на проведення даної експертизи.
Враховуючи дані обставини, місцевий суд правильно вказав, що в даному випадку відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи, не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права.
Щодо витрат на правову допомогу апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження витрат на правову допомогу надану ОСОБА_1 в суді першої інстанції надано копію договору укладеного між позивачем та адвокатом Самусенко Н.В. про надання правової допомоги від 23.07.2024 (т. 1, а.с. 211-212); копії додаткових угод від 10.10.2024 та 12.12.2024, в яких сторони узгодили розмір гонорару у сумі 18000 грн. (т. 1, а.с. 213-214); акт здачі-приймання виконаних робіт адвокатом Самусенко Н.В. (т. 1, а.с. 216); копії квитанцій про оплату гонорару адвокату Самусенко Н.В. у розмірі 18000 грн. (т. 1, а.с. 215).
Окрім того, надано копію договору укладеного між позивачем та адвокатом Ковжогою О.І. про надання правової допомоги від 08.08.2024 (т. 1, а.с. 217-218); копію додаткової угоди від 08.08.2024, в якій сторони узгодили розмір гонорару у сумі 10000 грн. (т. 1, а.с. 219); акт прийому-передачі виконаних робіт адвокатом Ковжогою О.І. (т. 1, а.с. 221); копію квитанції про оплату адвокату Ковжозі О.І. гонорару у сумі 10000 грн. (т. 1, а.с. 220).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У відповідності до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Від представника ФОП ОСОБА_3 адвоката Грищенка Є.С. та Миргородської міської ради до суду першої інстанції подано заперечення, в яких зазначено, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи. 
Аналогічні доводи викладені в апеляційній скарзі на додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.12.2024.
Проаналізувавши акти здачі-приймання виконаних адвокатами робіт, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо завищеного розміру витрат на правову допомогу надану позивачу в суді першої інстанції з наступних підстав. 
У акті здачі-приймання виконаних адвокатом Самусенко Н.В. робіт зазначено, що адвокатом було витрачено 8 годин на складання та направлення адвокатських запитів та листів-вимог (п.п. 2-8 акту) вартість яких визначено у сумі 4000 грн., проте адвокатські запити адресовані керівнику Миргородського управління АТ «Полтавагаз» та керівнику КП «Тепловодсервіс» Миргородської міської ради; начальнику Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП НП України та начальнику Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області; листи-вимоги адресовані відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є аналогічними за змістом, тому вказані послуги не потребують визначеного адвокатом часу.
Також, колегія суддів вважає, що витрачений адвокатом Самусенко Н.В. час на надання послуг викладених у п. 9 акту, а саме моніторинг ліцензійних експертів у Полтавськійц області які мають дозвіл на проведення судової будівельно-технічної експертизи та направлення матеріалів, необхідних для проведення експертизи тривалістю 4 години (вартість 2000 грн.) та у п. 10 та п. 12 акту, а саме написання протягом 2 годин заяви про забезпечення позову, яка викладена на 2 аркушах (вартість 2000 грн.) та написання протягом 15 годин позовної заяви на 15 аркушах (вартість 7500 грн.) завищеним. 
З акту прийому-передачі виконаних адвокатом Ковжогою О.І. робіт вбачається, що ним надано ОСОБА_1 наступні послуги: надання юридичної консультації, вичення судової практики тривалістю 2 години вартістю 2000 грн. та участь у 4 судових засіданнях, вартість - 8000 грн.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що адвокат Ковжога О.І. приймав участь у одному судовому засіданні, яке було призначено на 11 грудня 2024 року (т. 1, а.с. 196).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, дослідивши надані акти здачі-приймання виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), надавши оцінку їх реальності, співмірності суми витрат зі складністю справи, виходячи з критерію розумності їхнього розміру, справедливості та враховуючи заперечення відповідачів приходить до висновку, що надані розрахунки на підтвердження правничої допомоги є завищеними, тому розмір витрат на правову допомогу надану ОСОБА_1 адвокатами Самусенко Н.В. та Ковжогою О.І. підлягає зменшенню з 28000 грн. до 10000 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 4 ст. 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Таким чином, додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2024 року підлягає зміні, шляхом зменшення суми витрат на правову допомогу з 28000 грн. до 10000 грн. та відповідно загального розміру судових витрат, які підлягають стягненню з відповідачів з 12236,24 грн. до 6236,24 грн. з кожного.    
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ч. 4, ст. 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Миргородської міської ради Полтавської області задовольнити частково.
Додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2024 року змінити, зменшивши суму судових витрат, які підлягають стягненню з Миргородської міської ради Полтавської області, фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 з 12236,24 грн. до 6236,24 грн. з кожного, які складаються із витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 8708,72 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. 
В іншій частині додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий   О.В. Чумак

Судді     Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук