ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2025 р.           Справа№ 910/15662/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Гаврилюка  О.М. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу   Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2025        
у справі №910/15662/24 (суддя - Котков О.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"
до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - позивач, ПрАТ "Страхова компанія "Уніка") надійшла позовна заява б/н від 18.12.2024 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - відповідач, ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", скаржник) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 158 500,00 грн. (сто п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот гривень).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі сертифікату добровільного страхування "наземного транспорту "КАСКО" №337001/4057/0000455 від 16.03.2023, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки "BMW X5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 тому, відповідно до ст. 108 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки "Volvo V50", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі №910/15662/24 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" грошові кошти: страхове відшкодування 149 728,14 грн., витрати на професійну правничу допомогу - 7000,00 грн. та судовий збір - 2422,40 грн.
Рішення господарського суду мотивовано тим, що відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким водія транспортного засобу "Volvo V50", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , якого було б притягнуто до відповідальності за скоєння ДТП, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.
При цьому, суд першої інстанції врахував, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.
Позивачем у справі підтверджено понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, недоведеність відповідачем неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу, а також з огляду на принципи пропорційності та розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у заявленій сумі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу до розгляду, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі №910/15662/24 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), судові витрати покласти на позивача.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми  процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що  при зверненні із заявою про виплату страхового відшкодування №35293_1 від 01.03.2024 так і при поданні позовної заяви Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» не було наданого жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вини ОСОБА_1 у настанні дорожньо-транспортної пригоди що сталася 07.02.2024 року, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в НАСК «ОРАНТА», а саме: постанови про притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, вироку у кримінальній справі за ознаками статті 286 Кримінального кодексу України або спільного повідомлення про ДТП (Європротокол).
Водночас, висновок експерта Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 30.04.2024 NєCЕ-19/126-24/4893-IТ не був позивачем доданий до позовної заяви.
Відповідач не погоджується із рішенням місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні клопотання відповідача про витребування всіх матеріалів у адміністративних справах №354/332/24 та №354/334/24 Яремченського міського суду Івано-Франківської області позбавило прав відповідача подавати докази; брати участь у дослідженні доказів відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 42 ГПК, суд першої інстанції дійшов висновку про   відсутність підстав для його задоволення, оскільки для повного та об?єктивного розгляду справи у суду відсутня необхідність витребування з Яремченського міського суду Івано-Франківської області матеріали адміністративних справ №354/334/24 та №354/332/24.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Суліма В.В., Гаврилюка О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі №910/15662/24, витребувано матеріали справи по справі №910/15662/24 з суду першої інстанції.
Відповідно до статті 55 Конституції України   права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).
Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав в умовах існуючого воєнного стану, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 64 Конституції України  та ст. 2, 11 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи, 16.03.2023 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено сертифікат добровільного страхування "наземного транспорту "КАСКО" № 337001/4057/0000455, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "BMW X5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
07.02.2024 у с. Татарів по вул. Незалежності сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "BMW X5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля "Volvo V50", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "BMW X5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06.06.2024 року у справі №354/334/24 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, закрито, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У постанові Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06.06.2024 року у справі №354/334/24 встановлено, що ОСОБА_2 заперечив свою провину у ДТП, у зв`язку з чим у справі була призначена експертиза.
Відповідно до Висновку експерта від 30.04.2024 №СЕ-19/126-24/4893-ІТ Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру:
(1) в даній дорожньо-транспортній ситуації, станом на 07.02.2024 водію автомобіля BMW-X5 (номерний знак НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 з технічної точки зору, необхідно було діяти згідно вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, зміст яких приведено у дослідницькій частині;
(2) в даній дорожньо-транспортній ситуації, станом на 07.02.2024 водію автомобіля VOLVO V50 (номерний знак НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 з технічної точки зору, необхідно було керуватись вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху, зміст яких приведено у дослідницькій частині.
(3) в даній дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія автомобіля VOLVO V50 (номерний знак НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимог пункту 10.1 ПДР, що з технічної точки зору , перебуває в причинному зв`язку із настанням даної ДТП.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03.07.2024 у справі №354/334/24 постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06.06.2024 року відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП залишено без змін. У цій постанові встановлено, що будь-яких доказів щодо наявності порушень ОСОБА_2 пунктів 12.1, 13.1 ПДР України у матеріалах справи немає та висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП є правильним та відповідає дійсним обставинам справи.
Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07.05.2024 у справі №354/332/24 провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду області від 18.06.2024 у справі №354/332/24 постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07.05.2024 року щодо ОСОБА_1 скасовано, провадження у справі закрито на підставі ст. 247 ч.1 п.7 КУпАП у зв`язку з закінченням строку давності.
У відповідності до Звіту № 1397 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 20.02.2024 та ремонтної калькуляції №1664950766 від 20.02.2024 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "BMW X5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 351 238,75 грн.
Відповідно рахунку №957 від 13.02.2024 ТОВ «Арія Моторс» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "BMW X5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 302 456,28 грн.
На підставі складеного позивачем страхового акту №16649507665 від 22.02.2024 вищенаведену ДТП визнано страховим випадком та вирішено виплатити страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 302 456,26 грн.
За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту №16649507665 від 22.02.2024 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 302 456,28 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями №145221 від 23.02.2024 на суму 36 321,60 грн. та №145509 від 26.02.2024 на суму 266 134,68 грн.
Згідно з полісом №АТ/5125402 станом на 07.02.2024 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Volvo V50", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у відповідача із встановленим розміром франшизи - 1500,00 грн. та лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 160 000,00 грн.
У пункті 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
За змістом пункту 36.2. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
З метою отримання страхового відшкодування позивач звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою №35293_1 від 01.03.2024 про виплату страхового відшкодування у розмірі 302    456,28 грн., виплаченого позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.02.2024.
Листом №09-02-20/12265 від 30.10.2024 ПАТ НАСК «Оранта» відмовило у виплаті страхового відшкодування через відсутність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення з відповідача на його користь страхового відшкодування в розмірі 149 728,14 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У силу вимог ч. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин: дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» та інші чинники.
Згідно зі  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Пунктом 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування").
За змістом статті 988 Цивільного кодексу України та статті 20 Закону України "Про страхування" обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.
Частиною першою статті 991 Цивільного кодексу України та частиною першою статті 26 Закону України "Про страхування" передбачені підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування.
Частиною другою статті 991 Цивільного кодексу України, і кореспондуючою їй частиною другою статті 26 Закону України "Про страхування", встановлено, що договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.
Однією із загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Відповідно до    статті 6 цього Кодексу    сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1    ст. 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1    статті 628 Цивільного кодексу України    визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1    ст. 629 Цивільного кодексу України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої    статті 11 ЦК України).
Відповідно до частин 2, 5    статті 1187 ЦК України    шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з положеннями пункту 1 частини першої    статті 1188 ЦК України    шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (пункт 3 частини першої    статті 1188 ЦК України).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1    статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
При цьому згідно з положеннями    статті 1194 ЦК України    особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України "Про страхування"    визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Таким чином, обов`язком страховика є відшкодування витрат потерпілого, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у межах страхового відшкодування.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.07.2018 у справі    № 910/20412/16.
Як зазначалось колегією суддів вище, що 16.03.2023 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено сертифікат добровільного страхування "наземного транспорту "КАСКО" № 337001/4057/0000455, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "BMW X5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
07.02.2024 у с. Татарів по вул. Незалежності сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "BMW X5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля "Volvo V50", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "BMW X5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06.06.2024 у справі №354/334/24 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, закрито, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У постанові Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06.06.2024 у справі № 354/334/24 встановлено, що ОСОБА_2 заперечив свою провину у ДТП, у зв`язку з чим у справі була призначена експертиза.
Відповідно до Висновку експерта від 30.04.2024 №СЕ-19/126-24/4893-ІТ Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру:
(1) в даній дорожньо-транспортній ситуації, станом на 07.02.2024 року водію автомобіля BMW-X5 (номерний знак НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 з технічної точки зору, необхідно було діяти згідно вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, зміст яких приведено у дослідницькій частині;
(2) в даній дорожньо-транспортній ситуації, станом на 07.02.2024 року водію автомобіля VOLVO V50 (номерний знак НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 з технічної точки зору, необхідно було керуватись вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху, зміст яких приведено у дослідницькій частині.
(3) в даній дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія автомобіля VOLVO V50 (номерний знак НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимог пункту 10.1 ПДР, що з технічної точки зору , перебуває в причинному зв`язку із настанням даної ДТП.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03.07.2024 року у справі №354/334/24 постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06.06.2024 року відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП залишено без змін. У цій постанові встановлено, що будь-яких доказів щодо наявності порушень ОСОБА_2 пунктів 12.1, 13.1 ПДР України у матеріалах справи немає та висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП є правильним та відповідає дійсним обставинам справи.
Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07.05.2024 року у справі №354/332/24 провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду області від 18.06.2024 року у справі    №354/332/24 постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07.05.2024 року щодо ОСОБА_1 скасовано, провадження у справі закрито на підставі ст. 247 ч.1 п.7 КУпАП у зв`язку з закінченням строку давності.
У відповідності до Звіту № 1397 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 20.02.2024 року та ремонтної калькуляції №1664950766 від 20.02.2024 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "BMW X5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 351    238,75 грн.
Відповідно рахунку №957 від 13.02.2024 ТОВ «Арія Моторс» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "BMW X5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 302 456,28 грн.
На підставі складеного позивачем страхового акту №16649507665 від 22.02.2024 року вищенаведену ДТП визнано страховим випадком та вирішено виплатити страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 302    456,26 грн.
За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту №16649507665 від 22.02.2024 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 302 456,28 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями №145221 від 23.02.2024 року на суму 36 321,60 грн. та №145509 від 26.02.2024 на суму 266 134,68 грн.
Згідно з полісом № АТ/5125402 станом на 07.02.2024 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Volvo V50", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у відповідача із встановленим розміром франшизи - 1500,00 грн. та лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 160 000,00 грн.
У пункті 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
За змістом пункту 36.2. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
З метою отримання страхового відшкодування позивач звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою №35293_1 від 01.03.2024 про виплату страхового відшкодування у розмірі 302 456,28 грн., виплаченого позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.02.2024.
Листом №09-02-20/12265 від 30.10.2024 ПАТ НАСК «Оранта» відмовило у виплаті страхового відшкодування через відсутність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення.
Скаржник не погоджується із рішенням місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні клопотання відповідача про витребування всіх матеріалів у адміністративних справах №354/332/24 та №354/334/24 Яремченського міського суду Івано-Франківської області.
Суд апеляційної інстанції дослідивши обґрунтування скаржника дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Відповідно до ч.6- 9 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України України, будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу  України у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів), обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати, підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа, заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.
Проаналізувавши вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстави для його задоволення, з огляду не те, що обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати, заявником не обґрунтовано, аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції.
Водночас скаржником зазначено про те, що  розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку на долучення до матеріалів справи Висновку експерта №039.24AТ судової автотехнічної експертизи від 27.04.2024 року, суд першої інстанції дійшов висновку про його необґрунтованість.
Суд апеляційної інстанції дослідивши зазначені доводи дійшов наступних висновків.
27.01.2025 через систему «Електронний суд» від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Висновку експерта №039.24АТ судової автотехнічної експертизи від 27.04.2024.
30.01.2025 через систему «Електронний суд» від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" надійшло клопотання про поновлення строку на долучення до матеріалів справи Висновку експерта №039.24АТ судової автотехнічної експертизи від 27.04.2024.
Відповідно до ч.1 ст.113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Згідно з ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Отже, докази мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена суду та належним чином обґрунтована.
Однак, відповідач у відзиві на позовну заяву не вказав докази, які не можуть бути ним подані у встановлений Господарським процесуальним кодексом України строк.
Відповідачем не наведено поважних причин неможливості подання зазначених вище доказів, а наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії судом не встановлено.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на долучення до матеріалів справи Висновку експерта №039.24АТ судової автотехнічної експертизи від 27.04.2024.
Крім того, скаржник у апеляційній скарзі зазначав про те, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» не було наданого жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вини ОСОБА_1 у настанні дорожньо-транспортної пригоди що сталася 07.02.2024, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в НАСК «ОРАНТА», а саме: постанови про притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, вироку у кримінальній справі за ознаками статті 286 Кримінального кодексу України або спільного повідомлення про ДТП (Європротокол).
Суд апеляційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на наступне.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини (така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 686/10520/15, від 08.05.2018 у справі № 922/2026/17, від 21.09.2018 у справі №910/19960/15).
Тобто, враховуючи обставини настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, позивач повинен довести факт протиправної поведінки особи, що завдала шкоду, розмір заподіяної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та настанням шкоди, а також відсутність вини особи, яка керувала автомобілем, цивільно-правова відповідальність якого застрахована позивачем.
У свою чергу відповідач має довести відсутність вини водія транспортного засобу "Volvo V50", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у заподіянні шкоди та відсутність підстав для виплати страхового відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18).
Не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, а встановлення в межах цивільно-правового спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обставин спричинення пошкодження майна потерпілої сторони, а також наявності в діях особи, яка завдала відповідної шкоди, вини (умислу чи необережності), може оцінюватись господарським судом на загальних підставах (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №914/607/23).
Отже, відсутність у матеріалах справи судового рішення, яким водія транспортного засобу "Volvo V50", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , якого було б притягнуто до відповідальності за скоєння ДТП, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, в процесі розгляду справи №354/334/24 Яремчанським міським судом Івано-Франківської області призначено судову експертизу, за результатами проведення якої складено Висновок експерта від 30.04.2024 року №СЕ-19/126-24/4893-ІТ Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру.
За встановлених вище обставин, незважаючи на закриття провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ст. 247 ч.1 п.7 КУпАП у зв`язку з закінченням строку давності, суд дійшов висновку, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 07.02.2024, сталася з вини водія транспортного засобу "Volvo V50", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
При цьому, колегія суддів враховує, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 927/623/18.
Як вбачається із матеріалів справи, станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність цивільно-правова відповідальність власника "Volvo V50", була застрахована у відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/5125402.
Страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком".
Відповідно до ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.
Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 108 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 108 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації транспортного засобу "Volvo V50".
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, зважаючи на положення Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що стягненню з відповідача підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу "Volvo V50", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 149 728,14 грн, аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції.
Щодо позовних вимог про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Апеляційна скарга не містить заперечень щодо розміру судових витрат, відповідно до цього судом апеляційної інстанції у зазначеній частині матеріали справи не досліджуються.
Судом першої інстанції вимоги про розподіл судових витрат задоволенні у повному обсязі.
Отже, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду та не свідчать про порушення чи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Усі інші доводи та міркування скаржника, прийняті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1  статті 9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію  Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006     №3477-IV  (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Згідно частини 1  статті 77 Господарського процесуального кодексу України  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.                
Згідно  статті 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.     (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України  визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.     Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1  статті 276 Господарського процесуального кодексу України  визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі №910/15662/24, за наведених скаржником доводів та в межах апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог      статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст.  129,  240,  269,  270,  273,  275,  276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 у справі №910/15662/24  - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2025    у справі №910/15662/24 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА».
4. Матеріали справи №910/15662/24 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Гаврилюк