ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/6086/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року 
у адміністративній справі № 280/6086/24 за позовом до ОСОБА_1    до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1    про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо відрахування аліментів з додаткової винагороди позивача, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та виплачується на період дії воєнного стану та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснювати відрахування аліментів без врахування додаткової винагороди (бойових виплат), яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, що виплачується позивачу період дії воєнного стану.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем з підстав порушення судом норм матеріального права, зокрема, не врахування того, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткова винагорода за безпосередню участь у бойових діях має компенсаційний характер та пов`язана, і не має постійного характеру, а відповідно вказана додаткова винагорода не повинна враховуватися при розрахунку аліментів. Просить скасувати судове рішення та ухвалити інше рішення про задоволення заявлених у цій справі вимог вимог позивача у повному обсязі.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача і для скасування рішення суду першої інстанції з наведених в апеляційній скарзі підстав, виходячи з нижченаведеного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №6462 від 31.10.2023, і на підставі виконавчого листа № 2-743/11 2/820/54/12, виданого 04.09.2012 Пологівським районним судом Запорізької області на виконання рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2012 року по цивільній справі № 2-743/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, позовні вимоги було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття - державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Запорізькій області Південного МУ МЮ (м.Одеса) відкрито виконавче провадження № 34130912 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим виконавчий документ державним виконавцем було направлено до виконання за місцем роботи (служби) боржника ОСОБА_1 , а саме у військову частину НОМЕР_1 .
Як з`ясовано судом, під час здійснення військовою частиною НОМЕР_1 відрахувань аліментів з доходів позивача, останньому стало відомо, що відповідач здійснює їх відрахування з додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 та виплачується на період дії воєнного стану,  у зв`язку з чим представник позивача 31.05.2024 звертався із заявою до відповідача про припинення стягнення аліментів з додаткової винагороди позивача передбаченої постановою КМУ № 168, а вважаючи дії відповідача щодо звернення стягнення аліментів з додаткової винагороди є протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір у цій справі по суті, правильно керуючись положеннями ст.2, ч.2 і ч.4 ст.9, ст.12, ст.19, ст.23 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), а також Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» з урахуванням яких Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» редакція якої неодноразово змінювалася (далі - Постанова №168), а також постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням якої Міністерством оборони України видало наказ від 07.06.2018 №260, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, яким затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі - Порядок №260), редакція якого змінювалася (зміни внесені 31.03.2023 шляхом доповнення Порядку №260 розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану») - суд першої інстанції обґрунтовано акцентував у даному випадку увагу на тому, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану входить до складу одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Отже, за наведених обставин та виходячи з положень постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» (у редакції, яка діяла до 16.11.2022), якою зокрема п.п.2 п.1 чітко прописано, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати, а також того, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 №1263, яка набула чинності 16.11.2022, внесено зміни до п.8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №146 та доповнено його після слів «з усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується за період воєнного стану», судом правильно наголошено, що законодавством чітко визначено про утримання аліментів з військовослужбовців Збройних Сил України провадиться з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Тому доводи позивача суд вважає необґрунтованими, що в свою чергу і слугувало підставою для висновків суду першої інстанції про те, що  у спірних правовідносинах відповідач здійснивши утримання аліментів з усіх видів грошового забезпечення позивача, зокрема з додаткової винагороди, яка виплачується йому на період воєнного стану, діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом.
Колегія суддів повністю погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки перебування на військовій службі не звільняє військовослужбовця від обов`язку утримувати своїх дітей і аліменти    стягуються з військовослужбовця в такому ж порядку, як і з інших громадян та з усіх видів грошового забезпечення (доходу), включаючи додаткову винагороду та премії, включаючи бойові виплати, і доводами апеляційної скарги позивача висновки суду першої інстанції не спростовуються
Оцінивши у сукупності встановлені у цій справі фактичні обставини та наявні у справі докази, колегія суддів визнає прийняте у цій справі рішення суду першої інстанції таким, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні фактичних обставин спірних правовідносин та правильного застосування до них норм матеріального права, у зв`язку з чим вважає, що у задоволені апеляційної скарги позивача слід відмовити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                            П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов