ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" червня 2025 р.                         Справа№ 920/669/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Алданової  С.О. 

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області
на додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 20.02.2025, повний текст якого складено та підписано 03.03.2025       
у справі № 920/669/24 (суддя Джепа Ю.А.)
за позовом  Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області 
до Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект» 
про стягнення 526 457, 70 грн,

                                                   В С Т А Н О В И В:
Рух справи 

05.06.2024 Степанівська селищна рада Сумської області звернулася до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект», в якій просила суд стягнути з відповідача на користь Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області безпідставно набуті кошти в сумі 511 793,70 грн та штраф у розмірі 14 664 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат по справі.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 28.11.2024 у задоволені позову відмовлено.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції 12.12.2024 відповідач подав заяву про ухвалення додаткового рішення та просив суд стягнути з позивача на свою користь витрати з оплати правової допомоги в розмірі 50 000,00 грн.
У відповіді на відзив позивач заперечив проти цієї заяви, оскільки витрати з оплати правової допомоги в розмірі 50 000,00 грн є необгрунтованими, нереальними та непропорційними до відшкодування витрат на правову допомогу. 

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Додатковим рішенням Господарського суду Сумської області від 20.02.2025 стягнуто з Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області на користь Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект» відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 30 000,00 грн, оскільки заявлена сума фіксованого гонорару у розмірі 50   000,00 грн є неспівмірною зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким заяву відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково і передчасно стягнув з відповідача 30   000,00 грн. 
Зокрема, апелянт посилається на те, що:
- суд першої інстанції не зазначив і не пояснив в оскаржуваному додатковому рішенні, чому саме таку суму суд першої інстанції визнав обґрунтованою, справедливою, співмірною чи реальною;
- суд першої інстанції не вказав, які конкретно правові послуги, зазначені у договорі чи акті виконаних робіт, були взяті до уваги, а які - відкинуті судом;
- зі змісту оскаржуваного додаткового рішення взагалі не вбачається мотивів, чому обґрунтованим і справедливим господарський суд вирішив відшкодувати відповідачу саме 30   000,00 грн, а не будь-яку меншу суму;
- умови договору № 39 від 11.06.2024 не містять чітких положень про порядок обчислення гонорару Адвокатського об`єднання, оскільки сторонами не визначено фіксований розмір кожної конкретної правової послуги, вказаної у п. 3 договору № 39 від 11.06.2024;
- оскільки до складу вартості правової допомоги включено правові послуги, які не є реальними, необхідними, розумними і які охоплюється єдиною послугою у вигляді складення відзиву на позов, на відповідача не може бути покладено обов`язок компенсації таких правових витрат;
- у договорі № 39 від 11.06.2024 окремо не зазначено вартість такої правової послуги як складення відзиву на позов, тому неможливо визнати дійсну і реальну вартість такої послуги;
- у п. 2 договору № 39 від 11.06.2024 у фіксовану вартість послуг включено не складення відзиву на позов (який відповідач реально подав), а «складення заяв по суті спору»;
- окрім відзиву на позов, відповідач жодних заяв по суті спору до суду не подав;
- у договорі не вказано, яка фіксована вартість послуг адвоката за участь у кожному судовому засіданні по справі;
- вимога відповідача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в сумі 50 000 грн 00 коп. задоволенню не підлягає, а суд помилково і передчасно стягнув з відповідача 30   000 грн 00 коп.

Позиція відповідача щодо апеляційної скарги

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної    скарги   по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 постановлено витребувати у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/669/24 та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи № 920/669/24. Копію ухвали надіслано до Господарського суду першої інстанції.
22.04.2025 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області на додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 20.02.2025 у справі № 920/669/24. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 02.06.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі не пізніше ніж 26.05.2025. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі не пізніше ніж 26.05.2025. Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнана обов`язковою.

Явка представників сторін

Представники сторін в судове засідання 02.06.2025 не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені в системі «Електронний суд», про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,  враховуючи те, що явка представників сторін та третьої особи обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України    та ч. 1    ст. 74 ГПК України     визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного додаткового судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залиши без задоволення, а оскаржене рішення без змін. 
 
Джерела права, з яких виходить апеляційний суд при прийнятті додаткової постанови 

Статтею 131-2 Конституції України унормовано, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч.ч. 5, 8 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за   наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначеними частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою   статті 129 ГПК України,   може не присуджувати стороні, на користь якої   ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи частини четвертої статті 129 ГПК України, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій   статті 126 ГПК України, але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою   статті 129 ГПК України.
Відповідна позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19 тощо.
При цьому, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої   статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги 

За результатами розгляду справи, відповідачем заявлено до стягнення з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50   000,00 грн. 
На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем подано до суду, зокрема, договір про надання правової допомоги №39 від 11.06.2024; платіжну інструкцію №365 від 21.06.2024 на суму 25 000 грн; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; ордер на надання правничої (правової) допомоги; Акт №1 за договором про надання правової допомоги №39 від 11.06.2024. 
Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2024 між відповідачем (клієнт) та Адвокатським обєднанням «СІАЛ» (Об`єднання) укладено Договір про надання правової допомоги №39, з якого слідує, що якого Об`єднання надає правову допомогу Клієнту у справі №920/669/24. 
Так, із змісту цього Договору слідує, що розмір гонорару визначається наступним чином:
- попередня оплата в розмірі 25 000 грн:
- остаточна оплата   в розмірі 25 000 грн, яку Клієнт сплачує протягом п`яти днів з дати прийняття рішення у справі №920/669/24 або ухвали суду, якою завершується розгляд справи. (п. 3 Договору). 
Пунктом 2 Договору про надання правової допомоги №39 від 11.06.2024 передбачено, що правова допомога за договором включає в себе: ознайомлення з матеріалами справи №920/669/24 та наявними у Клієнта документами; правовий аналіз матеріалів справи №920/669/24 та наявних у Клієнта документами; консультування Клієнта за результатами аналізу матеріалів справи №920/669/24 та наявних у Клієнта документів; підготовка заяв по суті у справі №920/669/24; безпосередня участь адвоката у розгляді справи №920/669/24 Господарським судом Сумської області; консультація Клієнта протягом розгляду справи №920/669/24.
Відповідно до Акту прийому-передачі виконаних робіт №1 від 11.06.2024 Адвокатське об`єднання «СІАЛ» надало правову допомогу з представництва інтересів та захисту прав Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект» у Господарському суді Сумської області у справі №920/669/24 за позовом   Степанівської селищної ради Сумського району Сумської до Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект» про стягнення 526 457,70 грн. Правова допомога надавалась в період з 11.06.2024 по 10.12.2024, результатиом надання правової допомоги є прийняття Господарським судом Сумської області рішення від 28.11.2024 у справі №920/669/24, а ціна правової допомоги відповідно до п. 3 Договору становить 50 000 грн.
Вказаний Акт підписаний сторонами без будь-яких зауважень та заперечень. 
Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, а також представник відповідача брав участь у судовому засіданні 30.07.2024 та 22.08.2024. 
Матеріалами справи підтверджується, що сума витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 30 000,00 грн є справедливою з урахуванням складності, обґрунтованості, пропорційності, співмірності та розумності їхнього розміру до предмета спору, що господарським судом враховано при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 
Також, судом враховано, що із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22). 
Отже, на підставі викладеного, суд першої інстанції, відповідно до положень   ст.ст. 126, 129 ГПК України, враховуючи неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, правомірного дійшов висновку про стягнення 30 000,00 грн. 
В контексті викладено колегія враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод       зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому,       щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.   Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у справі що переглядається, суд першої інстанції достатньою мірою обґрунтував своє рішення та навів необхідні аргументи, на підставі яких дійшов висновку про часткове стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
  Щодо доводів скаржника про відсутність підстав для стягнення компенсації витрат на правову допомогу внаслідок того, що сторонами не визначено фіксований розмір кожної конкретної правової послуги, вказаної у п. 3 договору № 39 від 11.06.2024, колегія суддів відхиляє, оскільки правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності визначення фіксованого розміру кожної конкретної правової послуги. 
Посилання апелянта на те, що у договорі № 39 від 11.06.2024 окремо не зазначено вартість такої правової послуги, як складення відзиву на позов, а у п. 2 договору у фіксовану вартість послуг не включено складення відзиву на позов, через що неможливо визнати дійсну і реальну вартість такої послуги колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у договорі наведено складові правової допомоги, вартість якої визначена у фіксованому розмірі. Позивачем не заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу за кожну послугу окремо.  
Твердження апелянта про те, що присуджений судом першої інстанції розмір вартості витрат на правничу допомогу у розмірі 30   000,00 грн не є реальними, необхідними, розумними і які охоплюється єдиною послугою у вигляді складення відзиву на позов, а тому, на думку скаржника, на відповідача не може бути покладено обов`язок компенсації таких правових витрат, колегія вважає є безпідставними, оскільки суд зменшив суму фактично сплачених відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката до розумної суми з урахуванням положень процесуального законодавства. 
Разом з тим, колегія зазначає, що апелянтом не спростовані висновки суду першої інстанції, всім обставинам, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі судом першої інстанції надана належна правова оцінка на підставі сукупності належних та допустимих доказів. Норми матеріального та процесуального права судом першої інстанції застосовані правильно. 
За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального права у діях суду попередньої інстанції під час винесення оскаржуваного додаткового рішення місцевого суду. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Нормою    ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши справу колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.  Оскаржене додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства. 

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 20.02.2025 у справі №920/669/24 залишити без змін. 
Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано, - 20.06.2025. 

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                С.О. Алданова