ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 683/1057/25
Провадження № 22-ц/820/1489/25

Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
розглянув в порядку частини 2 статті 369 ЦПК України цивільну справу №683/1057/25 за апеляційною скаргою заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року, в складі судді Завадської О.П., у справі за позовом заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції, – Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельних ділянок,

встановив:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2025 року заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області звернувся до суду з позовом, в якому просив конфіскувати у власність держави у ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 6824284700:03:021:0101, площею 2,1464 га, та земельну ділянку з кадастровим номером 6824284700:03:021:0100, площею 2,1435 га, які знаходяться на території Староостропільської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області.
В обґрунтування позову вказав, що ОСОБА_1 , яка є громадянкою рф, на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 31 грудня 2003 року №353/2003-р отримала державний акт серії ХМ №049579 від 27 січня 2004 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6824284700:03:021:0101, площею 2,1464 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Староостропільської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області. 22 жовтня 2022 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право власності  ОСОБА_1  на вказану земельну ділянку. Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 листопада 2015 року ОСОБА_1  набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6824284700:03:021:0100, площею 2,1435 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільського господарства, яка розташована території Староостропільської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області. 17 листопада 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право власності ОСОБА_1 , на вказану земельну ділянку.
Перебування у приватній власності ОСОБА_1 зазначених земельних ділянок суперечить ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України, оскільки землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями та особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Порушення інтересів держави полягає в тому, що ОСОБА_1 не дотрималася визначеної законодавством процедури використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення та, як іноземний громадянин, не вжила заходів для їх відчуження, у зв`язку з чим на теперішній час є власником спірних земельних ділянок на території України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із недотриманням позивачем вимог частини 4 статті 177 ЦПК України щодо надання доказів на підтвердження внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу, у зв`язку із невиконанням вимог ухвали суду від 14 квітня 2025 року про залишення позовної заяви без руху.
Суд зауважив, що з врахуванням змін, внесених Законом України №4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», розмір вартості спірного майна має визначатися експертно-грошовою оцінкою земельних ділянок, з якого і має визначатися розмір судового збору, натомість, пред`являючи позов, прокурор визначив ціну позову із нормативної грошової оцінки земельних ділянок і відповідно до розміру їх вартості оплатив судовий збір. При цьому, попередньо прокурор зобов`язаний був внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Хмельницька окружна прокуратура, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково ототожнив поняття конфіскації майна, передбаченого ст. 354 ЦК України, з поняттям витребування майна, що передбачене ст. 388 ЦК України, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Крім того, в даній справі не підлягають застосуванню положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» в частині умов та порядку компенсації органом державної влади добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що ОСОБА_1 діє недобросовісно, оскільки вчиняє триваючі цивільно-правові правопорушення, незаконно отримала право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6824284700:03:021:0101, безоплатно отримала право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, є першим набувачем майна та не відноситься до добросовісних набувачів в розумінні статті 388 ЦК України. 
Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року та ухвалою суду від 28 травня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що У квітні 2025 року заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області звернувся до суду з позовом в якому просив конфіскувати у власність держави у ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 6824284700:03:021:0101, площею 2,1464 га, та земельну ділянку з кадастровим номером 6824284700:03:021:0100, площею 2,1435 га, які знаходяться на території Староостропільської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із недотриманням позивачем вимог частини 4 статті 177 ЦПК України щодо надання доказів на підтвердження внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу, у зв`язку із невиконанням вимог ухвали суду від 14 квітня 2025 року про залишення позовної заяви без руху.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким статтю 390 ЦК України доповнено частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
Статтю 265 ЦПК України доповнено частиною 14 такого змісту: «14. У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача».
При цьому, згідно з частиною 1 статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Згідно зі статтею 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом.
Відповідно до частини 11 статті 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Як вбачається з матеріалів справи, прокурором подано до суду позовну заяву про конфіскацію у ОСОБА_1 , яка є громадянкою рф, земельної ділянки з кадастровим номером 6824284700:03:021:0101, площею 2,1464 га, та земельної ділянки з кадастровим номером 6824284700:03:021:0100, площею 2,1435 га, які знаходяться на території Староостропільської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області.
При цьому, прокурор вказував, що перебування у приватній власності ОСОБА_1 зазначених земельних ділянок суперечить ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України, оскільки землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями та особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 статті 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Суд не звернув уваги на ту обставину, що вимога частини 4 статті 177 ЦПК України про обов`язок позивача додати до позову документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, застосовується виключно щодо позовних вимог про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України), і не підлягає застосуванню до вимог щодо витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України). 
Суд першої інстанції не врахував, що підставою позову є конфіскація земельної ділянки відповідно до ч.ч. 2, 4 статті 145 ЗК України, яка передбачає порядок компенсації власнику вартості земельної ділянки.
При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції застосував положення ч. 4 ст. 177 ЦПК України, які не підлягають застосуванню, у зв`язку з чим постановив помилкову ухвалу, що, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, є підставою для її скасування із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В зв`язку з вищевикладеним слід дійти висновку, що оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню в справі, постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, підлягає скасуванню з направленням даної цивільної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню в справі, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням цивільної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 червня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова
Р.С. Гринчук
А.М. Костенко