ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/199/24	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/598/25 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
за участі секретаря — Гичко К.С.
та позивача ОСОБА_1 її представника — адвоката Ороновської О.М., представника ОСОБА_2 - адвоката - Костової Н.З., представника органу опіки та піклування Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради— Гірняк І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 607/199/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , інтереси якої представляє адвокат Ороновська Ольга Михайлівна, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2025 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , з участю органу опіки та піклування Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:
у січні 2024 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , з участю органу опіки та піклування Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову посилається на те, що вона є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2023 року у справі № 607/12429/23, відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та попереджено її батька ОСОБА_6 про необхідність змінити своє ставлення до її виховання, поклавши на орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків.
Зазначає, що з часу винесення попередження батько не змінив свого ставлення до її виховання, а навпаки фактично самоусунувся від виконання будь-яких своїх батьківських обов`язків, а саме, не виявляє щодо неї будь-якого батьківського піклування, не проявляє жодної заінтересованості в житті дитини. Позивач зазначає, що її вихованням та розвитком займались її мати та баба, однак мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що після смерті матері, відносини батька із нею значно погіршились, більше п`яти років позивач перебуває на утриманні в своєї баби. Крім того зазначає, що їй призначена пенсія по втраті годувальника після смерті матері яку, як законний представник, отримує ОСОБА_2 та матеріально не забезпечує її.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 — відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Ороновська О.М. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2025 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що ОСОБА_2 надав разом із відзивом на позовну заяву низку заяв зі скаргами на бабусю ОСОБА_7 .
Вказані скарги були складені в 2016 - 2017 роках, коли між батьком та бабусею виник спір щодо виховання 
ОСОБА_1 кінця 2018 року до моменту подання позову про позбавлення батьківських прав, а саме в липні 2023 року, жодних дій на належне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 не вчиняв, нових скарг на бабусю не подавав, налагодити спілкування з дочкою не намагався, в суд з питанням про встановлення графіку спілкування з дитиною (тощо) не звертався.
Знову ж таки, до органів опіки та піклування ОСОБА_2 звернувся із заявою лише після подання нового позову - 24.01.2024, жодних клопотань про допит ОСОБА_7 як свідка чи залучення як третьої особи по справі не подавав, хоча і користувався спором з нею для обґрунтування невиконання своїх батьківських обов`язків.
Суд проігнорував пояснення представника ОСОБА_2 про те, що «напевно відповідач накопичив кошти пенсії на рахунку, на який вони приходили» та не з`ясував, чи дійсно накопичені вказані кошти. Крім цього, ОСОБА_2 не було надано жодних доказів того, що кошти пенсії по втраті годувальника за весь період часу були хоч раз надані дочці чи використані в її інтересах, як він заявляв в заявах по суті спору.
Представник ОСОБА_2 також вказувала, що відповідач продовжує сплачувати аліменти, однак, як було з`ясовано в судовому засіданні, сума пенсії по втраті годувальника (яку використовує відповідач на свої потреби) значно перевищує суму аліментів, які стягуються за рішенням суду. 
Ключовою обставиною, яку повинен був з`ясувати і не з`ясував суд - чи змінив ОСОБА_2 своє ставлення до виховання дочки після набрання рішенням суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 607/12429/23 законної сили.
Вважаємо, що органом опіки і піклування розглянуто всі обставини справи, поведінку відповідача під час проведення засідань органу опіки та піклування, позиції сторін, в тому числі бажання і позицію позивачки, якій на даний час 17 років. Вважають даний висновок обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам позивачки.
Окрім того, суд з невідомих причин посилається на відсутність доказів насильства батька щодо дочки, хоча позивачка не заявляла в позові про насильство і воно не було підставою позову.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Костова Н.З. подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Ороновської О.М., у якому зазначила, що в матеріалах даної справи відсутні докази, які б вказували на свідоме та умисне нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, зокрема, і після прийняття судом рішення у справі № 607/12429/23.
Так, суд першої інстанції вірно врахував обставини, які були встановлені при розгляді справи № 607/12429/23 в межах якої суд, досліджуючи практично ті ж докази, на які посилалась позивачка у даній справі, дійшов висновку про недоведеність обставин, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно неї, вказавши: “…як з`ясовано судом, неактивна участь батька в житті дочки спричинена конфліктом відповідача з бабусею позивачки (матір`ю його колишньої дружини), проживанням відповідача окремо від дочки з 2017 року, коли малолітня ОСОБА_4 після спілкування з бабусею ОСОБА_7 виявила бажання проживати з останньою, а також виїздом ОСОБА_8 за кордон з 24 лютого 2022 року у зв`язку із введенням воєнного стану на території України.
Суд у справі № 607/12429/23 дійшов до обґрунтованого висновку, що формування відношення позивачки до батька відбувається лише за впливом бабусі, яка має неприязні стосунки із відповідачем.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі № 607/12429/23 в апеляційному порядку позивачкою не оскаржувалось та набрало законної сили 28.11.2023.
І уже 03.01.2024 позивачка повторно звернулась до Тернопільського міськрайонного суду із аналогічним позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. При цьому, посилаючись фактично на ті ж обставини, та надавши суду ті ж докази, що вже досліджувались судом у справі № 607/12429/23.
Разом з тим, з моменту прийняття рішення у справі № 607/12429/23 обставини не змінились. Донька продовжує перебувати за межами України, куди виїхала з бабусею та уникає спілкування з батьком. Спроби відповідача контактувати із донькою та налагодити нормальні відносини з нею наразі результатів не дають саме через її небажання спілкуватись з батьком, що позивачкою не заперечується. На таке небажання позивачка вказувала і в переписці з батьком, скріншоти якої наявні у справі, і під час судового розгляду, і в апеляційній скарзі.
Про такі обставини, які також не дають можливість виконання відповідачем рекомендацій, викладених в рішенні суду від 18.10.2023 р. по справі №607/12429/23, відповідач проінформував орган опіки та піклування Тернопільської міської ради та отримав відповідь від 05.02.2024, якою повідомлено, що його звернення взято до уваги в межах повноважень, з урахуванням вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про місцеве самоврядування».
Також варто критично розцінювати доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо матеріальних претензій позивачки до відповідача. До подання першого позову про позбавлення відповідача батьківських прав, він регулярно оплачував її потреби, надавав кошти. Жодних претензій до нього ні зі сторони бабусі ОСОБА_7 , з якою проживала донька, ні зі сторони самої доньки, з приводу її утримання до нього не було (матеріали справи не містять відповідних доказів). Однак, після їх виїзду за кордон, відповідач був позбавлений можливості брати участь в утриманні доньки, через її небажання спілкуватись з ним, а також повідомити необхідну інформацію для сплати коштів (банківські реквізити її рахунку, реквізити для сплати коштів та вартість навчання). В цьому контексті звертає увагу, що навіть після повторного звернення до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, позивачка та її представник всіляко уникали надання такої інформації. Можливість надавати кошти доньці, зокрема через рахунок органу державної виконавчої служби, у відповідача з`явилась лише після відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів та отримання відповідних документів від виконавчої служби. В ситуації, яка склалась, іншого шляху надавати матеріальну допомогу доньці у відповідача не було.
Зрештою, відповідач наголошує, що ніколи умисно не ухилявся і не має наміру ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків. Навпаки, хоче налагодити нормальні стосунки із донькою, заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини та небажання розривати з нею спілкування і родинні відносини.
Також суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки і піклування, адже такий висновок не містить мотивів та обґрунтувань через які слід позбавити відповідача батьківських прав, у ньому не вказано, чому не заслуговують на увагу пояснення батька, який вказав про обставини спілкування із донькою та причини поганих відносин із нею, а також не обґрунтовано чому саме позбавлення батьківських прав батька по відношенню до доньки буде відповідати її найкращим інтересам.
У судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник адвокат Ороновська О.М. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній.
Представник органу опіки та піклування Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради — Гірняк І.І. у судовому засіданні апеляційну скаргу визнала.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Костова Н.З. апеляційну скаргу не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим. 
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що стверджується витягом з Реєстру актів про народження (т. 1 а.с. 10).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2011 шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн, щомісячно, починаючи з 12.07.2001 до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 13).
ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 30.12.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (т. 1 а.с. 8).
Згідно із довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 7).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.10.2023 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої ОСОБА_3 , поклавши на орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків (т. 1 а.с. 17-20).
Згідно довідки № 1144 від 28.09.2023, ОСОБА_4 навчається на ІІ курсі у ВСП «Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Західноукраїнського національного університету» за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Фаховий молодший бакалавр». Спеціальність - Менеджмент. Форма навчання - денна, умови навчання — держзамовлення. Термін навчання 01.09.22-28.02.2026 (т. 1 а.с. 16).
ОСОБА_2 систематично звертався до служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, директора Тернопільської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 7 із відповідними заявами та скаргами, з яких вбачається недобросовісна поведінка ОСОБА_7 , яка негативно вливає на відношення дочки ОСОБА_1 до батька. Крім того, із заяв вбачається про перешкоджання ОСОБА_7 у спілкуванні батька ОСОБА_2 із своєю дочкою 
ОСОБА_11 повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Пенсійного фонду України вбачається, що ОСОБА_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як одержувач пенсії у зв`язку із втратою годувальника, яка призначена ОСОБА_12 у зв`язку із смертю ОСОБА_5 . Пенсія призначена на період з 31.12.2015 по 30.09.2025. Розмір призначеної пенсії з 01.03.2024 року становить 2725 грн. Пенсія перераховується щомісячно на рахунок відкритий в АТ «ПУМБ», дата пенсійної виплати 19 числа місяця. Одночасно повідомляє, що станом на 28.03.2024 року ОСОБА_2 на обліку як одержувач житлових субсидій, пільг та страхових виплат не перебуває (т. 1 а.с. 162).
Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 99).
З відповіді адвоката Ороновської О.М. на лист від 28.02.2024 вбачається, що узгодивши позицію із її довірителькою ОСОБА_11 , повідомляє, що остання не надала згоди про надання ОСОБА_2 інформації щодо її місця перебування/проживання у Норвегії, контактний номер телефону (т. 1 а.с. 150). 
17.04.2024 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання, у зв`язку з чим ОСОБА_2 перераховував кошти на депозитний рахунок органу ДВС, що підтверджується відповідними квитанціями до платіжних інструкцій. (т. 1 а.с. 191-196).
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела та не надала доказів, в чому полягає захист її інтересів шляхом позбавлення батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно неї. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.
       З таким висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини – це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 
       Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Разом із цим, згідно з п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. 
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13). 
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява №37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. 
Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний Суд також звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та характеристик учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі №645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі №202/1931/22). 
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 з 24 лютого 2022 року разом із ОСОБА_7 проживає за межами України.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.10.2023 у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Тернопільської міської ради в особі Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої ОСОБА_3 , поклавши на орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків. Дане рішення вступило в законну силу і у встановленому порядку до апеляційного суду не оскаржувалося.
З відповіді адвоката Ороновської О.М. на лист від 28.02.2024 вбачається, що узгодивши позицію із її довірителькою ОСОБА_11 , повідомляє, що остання не надала згоди про надання ОСОБА_2 інформації щодо її місця перебування/проживання у Норвегії та контактний номер телефону.
24 січня 2024 року ОСОБА_2 подав звернення до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, з якого вбачається, що з об`єктивних причин та умисних дій з боку дочки ОСОБА_1 та її бабці ОСОБА_7 він позбавлений можливості щодо виконання рекомендацій Тернопільського міськрайонного суду, які зазначені у рішенні по справі № 607/12429/23 від 18.10.2023 року.
Він як батько ніколи не відмовлявся від своїх обов`язків по вихованню дочки. Разом з тим вона впродовж тривалого терміну (2022-2023) продовжує перебувати за межами України, приховуючи від нього реальне місце проживання за кордоном. Це продовжується і в 2024 році. На його неодноразові наміри встановити з нею контакт вона не відповідає, в тому числі і на телефонні дзвінки (вайбер, ватцап) (т. 1 а.с. 93-94).
05 лютого 2024 року № 2472-Ф/2024 у відповідь на дане звернення Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей повідомило ОСОБА_2 , що інформацію про неможливість виконання батьківських обов`язків відносно дочки ОСОБА_1 розглянуто та взято до уваги в межах повноважень, з урахуванням вимог Закону України “Про звернення громадян” та Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” (т. 1 а.с. 148).
17.04.2024 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання, у зв`язку з чим ОСОБА_2 перераховував кошти на депозитний рахунок органу ДВС, що підтверджується відповідними квитанціями до платіжних інструкцій.
Отже, наведені факти підтверджують те, що ОСОБА_2 намагається встановити зв`язок із своєю дочкою та надавати їй матеріальну допомогу, проте позивач не бажає спілкуватися з батьком, а також повідомити необхідну інформацію для перерахунку коштів (банківські реквізити її рахунку, вартість навчання).
Щодо доводів представника заявника в апеляційній скарзі з приводу використання пенсії, яка призначена ОСОБА_12 , у зв`язку з втратою годувальника, на власні потреби та неперерахування коштів дочці представник відповідача — адвокат Костова Н.З. ствердила, що вказані кошти зберігаються на рахунку для виплати вказаної пенсії, однак він позбавлений можливості їх перерахувати позивачу, оскільки остання категорично відмовляється надати для цього рахунок.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а тому не вбачає за необхідність застосовувати щодо ОСОБА_2 такого виключного заходу як позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_3 .
Також слід звернути увагу на те, що суд обґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки і піклування, адже даний висновок не містить мотивів та обґрунтувань через які слід позбавити відповідача батьківських прав, а також невмотивовано, чому саме позбавлення батьківських прав батька по відношенню до доньки буде відповідати її найкращим інтересам.
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржницею норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 , інтереси якої представляє адвокат Ороновська О.М. слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2025 року – залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду залишено без змін тому відсутні підстави для проведення розподілу судових витрат.
       Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , інтереси якої представляє адвокат Ороновська Ольга Михайлівна, залишити без задоволення.

       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2025 року залишити без змін.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст судового рішення виготовлений 30 липня 2025 року.

Головуюча                                                                 Н.М. Храпак

Судді:                                                                                 Б.О. Гірський

                                                                        О.З. Костів