Справа № 354/614/24 
Провадження № 22-ц/4808/945/25 
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Девляшевського В.А., Максюти І.О., 
за участю секретаря – Кузів А.В.
учасники справи
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Ваврійчук Т.Л., 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в обґрунтування якого вказала, що з 21.03.1981 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. З моменту одруження сторони спільно проживають в АДРЕСА_1 у батьківському будинку відповідача, з того моменту добудов чи реконструкцій будинку не відбувалось.
Позивачці у спадок від її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилась земельна ділянка площею 0,17 га за адресою АДРЕСА_2 , яку вона продала тітці ОСОБА_4 за ціною 60000 доларів США. Частину коштів від продажу земельної ділянки у сумі 10000 доларів США позивачка передала їхньому із відповідачем синові для будівництва житлового будинку. Восени 2007 року син сторін без будь-якої дозвільної документації розпочав будівельні роботи зі зведення житлового будинку на земельній ділянці відповідача за адресою АДРЕСА_1 , які завершив у 2012 році. Факт, що будівельні роботи здійснював саме син сторін підтверджується долученими копіями квитанцій, а також дану обставину можуть засвідчити свідки. Відповідач участі у будівництві не приймав, жодних заперечень з приводу будівництва не висловлював. 
З 2012 року син сторін став проживати у новозбудованому будинку, з 2014 року там проживає сім`я сина. 
У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Позивачка вважає, що після розлучення відповідач вижене її з дому і вона втратить єдине існуюче у неї житло, а також не зможе користуватись майном, набутим за час шлюбу.
Протягом всього подружнього життя позивачка працювала технічним працівником у санаторії « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_6 », всі кошти, які заробляла, а також ті, що отримала від продажу земельної ділянки вкладала у покращення житлових умов, придбання побутових речей, необхідних для дому та будівництво житла синові.
Позивачка вважає, що житловий будинок зведений без дозвільних документів на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в період з 2007 по 2012 роки є її особистою приватною власністю, набутою нею за час шлюбу, оскільки відповідач участі у будівництві не приймав, а будівельні матеріали були придбані за кошти, отримані від продажу земельної ділянки, що належала її матері. 
Оскільки самочинне будівництво збудоване за час шлюбу на земельній ділянці, яка перебуває у власності відповідача, то є всі підстави вважати, що вказана ділянка є спільною сумісною власністю подружжя. 
Після уточнення позовних вимог, просила суд визнати будівельні матеріали, вироби і конструктивні елементи самочинно збудованого будинку за адресою АДРЕСА_1 , який фактично експлуатується, її особистою приватною власністю, набутою у період шлюбу. Визнати належну ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №665655 від 14.01.2010 року земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер 2611091501:12:003:0149, цільове призначення-для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на частку вказаної земельної ділянки.

В травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в обґрунтування якої зазначив, що будівельно-технічна експертиза виконана за зверненням ОСОБА_1 від 26.04.2024 року №05-04-Д щодо фактичної вартості виконаних будівельних робіт з урахуванням будівельних матеріалів, вироби та конструкцій, використаних у процесі зведення житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 2611091501:12:003:0149 по АДРЕСА_1 та становить 1201469,00 грн в тому числі вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, становить 820132,00 грн, виконана відповідно до всіх виконаних будівельних робіт з урахуванням будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних у процесі зведення житлового будинку, які були виконані за період шлюбу сторін з 1981 року по даний час. 
Вказав, що весь час він працював на різних посадах, що підтверджується записами у трудовій книжці та отримував заробітну плату, яку використовував спільно із дружиною, а також вони разом приймали рішення щодо витрат на сімейні потреби та облаштування і поліпшення житлових умов. 
Просив суд визнати за ним право власності на частину фактичної вартості виконаних будівельних робіт з урахуванням будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних у процесі зведення житлового будинку на земельній ділянці із кадастровим номером 2611091501:12:003:0149 по АДРЕСА_1 , що становить 1201469,00 грн, в тому числі вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що становить 820132,00 грн відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 26.04.2023 року №05/04-Д, набутих у період шлюбу з ОСОБА_1 . 

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя-задоволено. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних у процесі зведення житлового будинку на земельній ділянці із кадастровим номером 2611091501:12:003:0149 по АДРЕСА_3 загальною вартістю 410066, 00 грн.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних у процесі зведення житлового будинку на земельній ділянці із кадастровим номером 2611091501:12:003:0149 по АДРЕСА_3 загальною вартістю 410066,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 6007, 35 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_7 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року та ухвалити у справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтвердили факт того, що позивачка отримала у спадок земельну ділянку після смерті матері, обставини щодо будівництва будинку. 
Вважає, що нею було надано по справі достатньо доказів, які підтверджують факт того, що будівництво самочинно збудованого будинку було здійснено за її особисті кошти, а відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх вимог.
Суд не взяв до уваги наявність на банківському рахунку коштів в сумі 60 000 дол США, в тій сумі, про яку позивачка зазначала в позовній заяві.
Зазначила, що оскільки самочинне будівництво збудоване за час шлюбу на земельній ділянці, яка перебуває у власності її чоловіка, то є всі підстави вважати, що ця земельна ділянка є спільною власністю подружжя відповідно до положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України у разі поділу будинку переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки.
Вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі оцінив надані суду докази, не надав значенню зловживання процесуальними правами відповідачем по справі, чим суттєво порушив її права.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено відповідачу право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами представник ОСОБА_2 - ОСОБА_13 отримав 30 травня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

09 червня 2025 року  ОСОБА_2 надано відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначив, що шлюб між сторонами розірвано 04 грудня 2024 року. За час шлюбу відповідач в порядку безоплатної приватизації на підставі рішення Микуличинської сільської ради №184-28/2009 від 14.10.2009 року набув у власність земельну ділянку площею 0,25 га із кадастровим номером 091501:12:003:0149, цільове призначення-для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №665665 від 14.01.2010 року.
На вказаній земельній ділянці розташовані два житлові будинки - будинок  АДРЕСА_1 , загальною площею 42,7 кв. м, житловою площею 26,3 кв. м, який належить йому на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування від 22.07.1978 року та незавершений будівництвом житловий будинок розміром 7,00 х 9,00 м.п., який включає цокольний поверх, перший та мансардний поверхи, збудований за час перебування сторін у шлюб. Вказаний житловий будинок є самочинним будівництвом, оскільки його будівництво здійснювалось без отримання в установленому порядку відповідних дозвільних та погоджувальних документів.
Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний житловий будинок був побудований за час шлюбу виключно за рахунок її особистих коштів та не довела, що в її особистій приватній власності перебувала земельна ділянка у с. Микуличин, яка була була відчужена нею у 2007 році за ціною 60000,00 доларів США, а зазначені кошти були використані нею під час будівництва спірного будинку.
Твердження ОСОБА_1 про те, що участь у будівництві спірного майна приймав їх із відповідачем син не можуть слугувати єдиною належною та достатньою правовою підставою для спростування презумпції спільності майна подружжя.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Мищишин І. підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на доводи апеляційної скарги. 

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що сторонами за час шлюбу на належній ОСОБА_2 на праві приватної власності земельній ділянці із кадастровим номером 2611091501:12:003:0149 за відсутності відповідних дозвільних документів розпочато будівництво житлового будинку, що складається із цокольного приміщення, першого поверху та мансарди, який в силу вимог ст.376 ЦК України є об`єктом самочинного будівництва та на час розгляду справи в установленому порядку не введений в експлуатацію. Згідно висновку судового експерта №05/04-Д від 26.04.2024 року вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних у процесі зведення вказаного житлового будинку становить 820132,00 грн.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на незавершений самочинний будівництвом житловий будинок, розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 2611091501:12:003:0149 по АДРЕСА_1 , збудований за час шлюбу із відповідачем та не надано належних та достатніх доказів, що вказаний об`єкт нерухомості був побудований нею під час шлюбу виключно за особисті кошти та за рахунок власної праці, а тому заявлена нею позовна вимога про визнання будівельних матеріалів, виробів і конструктивних елементів використаних у процесі зведення вказаного будинку її особистою приватною власністю, набутою у період шлюбу до задоволення не підлягає за недоведеністю.
Суд дійшов висновку, що наразі відсутні правові підстави для визнання за позивачкою за первісним позовом права власності на частину земельної ділянки, яка була приватизована відповідачем у 2009 році, що не позбавляє позивачку права претендувати в подальшому на частину спірної земельної ділянки у разі набуття права власності на частку об`єкту нерухомості у визначеному законом порядку. Та дійшов висновку, що заявлені вимоги відповідача за зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню та у порядку поділу спільного майна подружжя визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних у процесі зведення житлового будинку на земельній ділянці із кадастровим номером 2611091501:12:003:0149 по АДРЕСА_1 вартістю 410066,00 грн за кожним.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного, 

Судом встановлено, що сторони з 21.03.1981 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .
Шлюб між сторонами розірвано рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 04.12.2024 року, яке набрало законної сили 05.01.2025 року. 
Відповідно до договору дарування від 22.07.1978 року, посвідченого виконкомом Микуличинської сільської Ради депутатів трудящих Івано-Франківської області, за реєстром під №50 ОСОБА_2 отримав у подарунок від свого батька ОСОБА_14 дерев`яний житловий будинок в с. Микуличин. 
15.08.2007 року виконавчим комітетом Микуличинської сільської ради ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , рішення відповідно до якого останньому на праві приватної власності на підставі рішення №142 від 13.12.1989 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м. 
Реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказаний будинок проведено ОКП «Коломийське МБТІ» 31.10.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 31.10.2007 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №366930906 від 22.02.2024 року. 
Рішенням Микуличинської сільської ради №184-28/2009 від 14.10.2009 року ОСОБА_2 надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га. 
На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 14.01.2010 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №665655, якій присвоєно кадастровий номер 2611091501:12:0149. 
Відповідно до витягу №061/22/46, виданого ЦНАП виконавчого комітету Яремчанської міської ради 19.02.2024 року сторони у справі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема ОСОБА_2 з 03.01.1979 року, а ОСОБА_1 з 10.05.1986 року, що також підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/000451252 від 15.01.2024 року.
Згідно виписки з господарської книги №7 Микуличинського старостинського округу №1 Яремчанської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться домогосподарство із номером господарського обліку:655, власником якого є ОСОБА_2 , до складу якого входить житловий будинок 1957 року побудови, матеріали стін – дерево, матеріал покрівлі – шифер, загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., площа земельних ділянок: 1,0948 га.
Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов від 20.02.2024 року, складених депутатом Яремчанської міської ради Вередюком Ю.В. за результатами проведеного обстеження за місцем проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що до складу сім`ї останньої входять чоловік ОСОБА_2 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зі слів ОСОБА_1 вона зареєстрована та проживає за даною адресою з березня 1981 року. Протягом цього періоду разом із чоловіком користувались спільним побутом та вели спільне господарство, що підтвердили свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
До позовної заяви ОСОБА_1 було додано відповідь на адвокатський запит за вих. №1845/108/52 від 06.03.2024 року Відділення поліції №1(м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області стосовно звернень ОСОБА_1 а також ОСОБА_18 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Надвірнянським відділом ДРАЦС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 08.03.2024 року, мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із видаткових накладних №РН-000618 від 26.05.2009 року, та №РН-000526 від 13.05.2009 року вбачається, що вони видані ВАТ «Будівельні матеріали» одержувачу ОСОБА_19 на товар цегла М100 в кількості 3000, всього на суму 3888,00 грн в кількості 4000 на загальну суму 5184,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №492 від 02.06.2009 року ВАТ «Будівельні матеріали» отримано від ОСОБА_19 грошові кошти у сумі 3888,00 грн за цеглу. 
Із видаткових накладних ТОВ Епіцентр Рр/IV-0081574 від 06.08.2015 року на плитку на суму 298,24 грн, №Ррз/IV-0083161 від 13.08.2013 року на плитку на суму 809,85 грн, №Ррз/IV-0116944 від 19.12.2011 року на на суму 2096,00 грн, №Ррз/IV-0105175 від 25.09.2014 року на плитку на суму 2612,20 грн, фіскальних чеках від 25.09.2014 року на придбання будівельних матеріалів на суму 2612,20 грн та 1244,98 грн; видаткових накладних №11911/с від 28.11.2009 року магазину «Євробуд» на ринви металічні в кількості 34 штуки, на загальну суму 744,60 грн.; товарних чеках №3-00001265 від 31.08.2009 року на будівельні матеріали, на загальну суму 757,30 грн., №2009ИФ0009 від 20.09.2013 року, виданих ФОП ОСОБА_20 , на загальну суму 159,99 грн; від 28.07.2011 року на котел Дефро на суму 15560,00 грн.; від 01.05.2014 року, виданому ПП ОСОБА_21 на пісок вартістю 1650,00 грн; складських накладних №БМХ-018874 та №БМХ-018873 від 09.09.2017 року, виданих ОСОБА_22 «ХАТУЛЯ» на будівельні матеріали на суму 306,00 грн та 3579,94 грн; видатковій накладній №725006 від 08.05.2023 року на суму 305,00 грн вбачається, що відомості про одержувача та платника товару не вказані.
Згідно накладних №2 від 04.08.2009 року та №2 від 04.08.20909 рок. які видані УФТД ТзОВ «Метсплав» ОСОБА_23 на пісок на суму 813,00 грн та 912,00 грн. 
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №46 за лютий 2018 року ПП ОСОБА_24 отримав від ОСОБА_2 аванс за прихожу у сумі 9000,00 грн. 
Згідно прибуткового касового ордера №90 від 02.09.2018 року ПП ОСОБА_24 прийняв від ОСОБА_25 кошти у сумі 24000,00 грн за виготовлення меблів. 
06.11.2018 року ОСОБА_8 уклав угоду купівлі-продажу №152, відповідно до якої придбав у магазин «Vіknaroff» метало-пластикові вироби на суму 15800,00 грн.
Відповідно до рахунку-фактури №360 від 18.07.2013 року ОСОБА_8 придбав у ФОП ОСОБА_26 двері на загальну суму 8893,44 грн. 
Згідно акту здачі-приймання виконаних робіт від 18.07.2013 року по рахунку-фактурі №360 від 18.07.2013 року проведено демонтаж та монтаж дверей, замовник одержувач ОСОБА_8 претензій не має.
Відповідно до накладної №167 від 28.11.2009 року, ОСОБА_8 придбав будівельні матеріали на загальну суму 16352,00 грн.
Судом встановлено, що на земельній ділянці із кадастровим номером 2611091501:12:0149 знаходяться два житлових будинки, один з яких згідно з інформацією наявною в погосподарській книзі №7 Микуличинського старостинського округу №1 Яремчанської міської ради побудовано 1957 року, загальна площа 42,7 кв.м., та на праві власності належить ОСОБА_2 , інший об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом. Вказана обставина не заперечується сторонами.
Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку ТОВ «Оцінка майна Україна» від 01.05.2024 року ринкова вартість земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, кадастровий номер 2611091501:12:003:0149, що розташована в АДРЕСА_3 станом на 01.05.2024 року становить 1500000,00 грн. 
Згідно висновку експерта №05/04-Д від 26.04.2024 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи на замовлення ОСОБА_1 для подання до суду, фактична вартість виконаних будівельних робіт з врахуванням будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних у процесі зведення вказаного житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 2611091501:12:003:0149 по АДРЕСА_1 становить 1201469,00 грн, в тому числі вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій-820132,00 грн.
ОСОБА_2 з 09.06.1976 року по 14.05.2009 року працював у різних установах та організаціях на посаді водія, учня радіомеханіка, художнього керівника та техніком по ремонту ЕОМ., що підтверджується копією трудової книжки.
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , виданого 03.05.2017 року ОСОБА_2 отримує пенсію за віком. 
Згідно повідомлення АТ «СЕНС БАНК», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» №61-БТ-32.3/2025 від 03.01.2025 року ОСОБА_2 був клієнтом АТ «Укрсоцбанк» в період 2007-2008 років і на його ім`я були відкриті наступні рахунки: поточний рахунок № НОМЕР_5 (валюта Українська гривня), дата відкриття – 27.05.2008; поточний рахунок № НОМЕР_6 (валюта долар США), дата відкриття – 27.05.2008 року; депозитний рахунок № НОМЕР_7 (валюта долар США), сума 50000,00 доларів США, дата відкриття – 29.05.2008 року, дата закриття – 29.08.2008 року; депозитний рахунок №2630/1001069331/3 (валюта долар США), сума 7500,00 доларів США, дата відкриття – 26.08.2008 року, дата закриття – 26.11.2008 року; депозитний рахунок №2630/1001069331/4 (валюта долар США), сума 50000,00 доларів США, дата відкриття – 29.08.2008 року, дата закриття –03.09.2008 року; депозитний рахунок №2630/1001069331/5 (валюта долар США), сума 932,00 доларів США, дата відкриття – 29.08.2008 року; депозитний рахунок №2630/1001069331/6 (валюта долар США), сума 48000,00 доларів США, дата відкриття – 03.09.2008 року, дата закриття – 03.12.2008 року. 
Згідно виписки з історії операції слідує, що 27.05.2008 року на банківський рахунок ОСОБА_2 в АТ «Укрсоцбанк» були внесені грошові кошти у сумі 59500,00 доларів США у подальшому відбувалось періодичне зняття та повернення коштів на даний рахунок, станом на 29.12.2008 року залишок коштів на рахунку станови 6,24 долари США.

За змістом статей 15  і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).
Вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права.
Частиною першою статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка вважається майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування (частина перша статті 57 СК України).
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту (будівельного паспорта); або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15).
У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15 Верховний Суд України зазначив, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними (аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-388цс15, від 27 травня 2015 року № 6-159цс15).
У постанові від 25 березня 2020 року у справі № 715/1347/14-ц (провадження № 61-34987св18) Верховний вказав, що самочинно збудовані житлові будинки, господарські будівлі і споруди не підлягають визнанню об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Водночас будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані в процесі будівництва, є майном, набутим подружжям під час шлюбу.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У справі, що переглядається в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що восени 2007 року син сторін без будь-якої дозвільної документації розпочав будівельні роботи зі зведення житлового будинку на земельній ділянці відповідача за адресою АДРЕСА_1 , які завершив у 2012 році. Факт, що будівельні роботи здійснював саме син сторін підтверджується долученими копіями квитанцій, а також дану обставину можуть засвідчити свідки. Відповідач участі у будівництві не приймав, жодних заперечень з приводу будівництва не висловлював. Всі кошти які заробляла позивачка протягом шлюбу, а також від продажу земельної ділянки в с. Микуличин на уч. Рівня, 1 вкладалися нею в будівництво будинку та просила визнати будівельні матеріали, вироби і конструкції використані у процесі зведення спірного будинку її особистою приватною власністю набутою у період шлюбу з відповідачем .
Судом встановлено, що на земельній ділянці із кадастровим номером 2611091501:12:0149, яка знаходтться за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться два житлових будинки, один з яких згідно з інформацією наявною в погосподарській книзі №7 Микуличинського старостинського округу №1 Яремчанської міської ради побудовано 1957 року, загальна площа 42,7 кв.м., та на праві власності належить ОСОБА_2 , інший об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом.
Вказана обставина не заперечується сторонами.
Судом першої інстанції були досліджені надані сторонами видаткові накладні №РН-000618 від 26.05.2009 року, №РН-000526 від 13.05.2009 року, прибутковий касовий ордера №492 від 02.06.2009 року ВАТ «Будівельні матеріали», видаткові накладні ТОВ Епіцентр Рр/IV-0081574 від 06.08.2015 року на плитку на суму 298,24 грн, №Ррз/IV-0083161 від 13.08.2013 року на плитку на суму 809,85 грн, №Ррз/IV-0116944 від 19.12.2011 року на суму 2096,00 грн, №Ррз/IV-0105175 від 25.09.2014 року на плитку на суму 2612,20 грн, фіскальні чеки від 25.09.2014 року на придбання будівельних матеріалів на суму 2612,20 грн та 1244,98 грн; видаткові накладні №11911/с від 28.11.2009 року магазину «Євробуд» на загальну суму 744,60 грн.; товарні чеки №3-00001265 від 31.08.2009 року на будівельні матеріали на загальну суму 757,30 грн, №2009ИФ0009 від 20.09.2013 року, виданих ФОП ОСОБА_20 , на загальну суму 159,99 грн; від 28.07.2011 року на котел Дефро на суму 15560,00 грн.; від 01.05.2014 року, виданому ПП ОСОБА_21 на пісок вартістю 1650,00 грн; складські накладні №БМХ-018874 та №БМХ-018873 від 09.09.2017 року на будівельні матеріали на суму 306,00 грн та 3579,94 грн; видаткову накладну №725006 від 08.05.2023 року на суму 305,00 грн, накладні №2 від 04.08.2009 року та №2 від 04.08.20909 рок вони видані УФТД ТзОВ «Метсплав» ОСОБА_23 на пісок на суму 813,00 грн та 912,00 грн, квитанції до прибуткового касового ордера №46 за лютий 2018 року ПП ОСОБА_24 про отримання від ОСОБА_2 авансу за прихожу у сумі 9000,00 грн, прибутковий касовий ордер №90 від 02.09.2018 року ПП ОСОБА_24 прийняття від ОСОБА_25 кошти у сумі 24000,00 грн за виготовлення меблів, угоду купівлі-продажу №152 про придбання метало-пластикових виробів на суму 15800,00 грн, рахунок-фактури №360 від 18.07.2013 року на загальну суму 8893,44 грн, акт здачі-приймання виконаних робіт від 18.07.2013 року по рахунку-фактурі №360 від 18.07.2013 року, накладну №167 від 28.11.2009 року на загальну суму 16352,00 грн.
Судом надана оцінка показам свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 .
Оцінив всі докази в сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 не довела належними доказами, що самочинний об`єкт нерухомості під час перебування у шлюбі з відповідачем було побудовано за її особисті кошти, тому позовна вимога позивачки про визнання будівельних матеріалів, виробів і конструктивних елементів використаних у процесі зведення такого будинку особистою приватною власністю, набутою у період шлюбу не підтверджена належними доказами. Такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано показів свідків, які підтвердили у судовому засіданні, що вона дійсно отримала у спадок земельну ділянку після смерті матері, яку потім продала своїй тітці ОСОБА_4 за ціною 60000 доларів США не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції оцінив покази свідків та дійшов вірного висновку, що позивачкою не надано письмових доказів на підтвердження перебування в її власності земельної ділянки у с. Мікуличин, та не надано суду письмових доказів про те, що вказана земельна ділянка нею була продана за ціною 60000 доларів США. Факт укладання угоди про купівлю продаж земельної ділянки, яка підлягає нотаріальному посвідченню та отримання коштів за такою угодою не може підтверджуватися показами свідків.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відкриття відповідачем депозитних рахунків у 2008 році на яких були розміщенні кошти в іноземній валюті не може безперечно свідчити, що ці кошти належали позивачці та саме ці кошти використовувалася на будівництво спірного об`єкту.
Згідно висновку експерта №05/04-Д від 26.04.2024 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, фактична вартість виконаних будівельних робіт з врахуванням будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних у процесі зведення житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 2611091501:12:003:0149 по АДРЕСА_1 становить 1201469,00 грн, в тому числі вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій-820132,00 грн. 
Судом встановлено, що об`єкт самочинного будівництва (будинок) будувався сторонами в період шлюбу. 
У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15 зазначено, що: «не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-388цс15, від 27 травня 2015 року №6-159цс15».
Оскільки судом встановлено, що зведений будинок є об`єктом самочинного будівництва, то об`єктом поділу спільного майна поділу подружжя є будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані у процесі будівництва.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поділ спільного майна подружжя визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних у процесі зведення житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 кадастровий номер 2611091501:12:003:0149, вартістю 410066, 00 грн за кожним.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 кадастровий номер 2611091501:12:003:0149, є об`єктом спільної власності подружжя та те, що позивачка відповідно до ст.120 ЗК України ст.377 ЦК України має право на частки спірної земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за час шлюбу в порядку безоплатної приватизації на підставі рішенням Микуличинської сільської ради №184-28/2009 від 14.10.2009 року ОСОБА_2 набув у приватну власність земельну ділянку із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га. 
На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 14.01.2010 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №665655, якій присвоєно кадастровий номер 2611091501:12:0149. 
Відповідно до ч.5 ст.61 СК України в редакції Закону України від 11.01.2011 року «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного Кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», яка діяла до 13.06.2012 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.
Вказана норма набула чинності з 08.02.2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17.05.2012 року, який набрав чинності 13.06.2012 року. 
Натомість, статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.
Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, лише у період з 08.02.2011 року до 12.06.2012 року включно, вважається спільною сумісною власністю подружжя. У інших випадках таке майно належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 року у справі № 626/4/17.
Висновок суду про те, що набута ОСОБА_2 у власність земельна ділянка, внаслідок безоплатної передачі є його особистою приватною власністю та поділу, як спільне майно подружжя є правильним та відповідає вимогам закону.
Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі.
Між тим, матеріалами справи встановлено, що об`єктом поділу спільного майна подружжя є будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані у процесі зведення самочинного об`єкту нерухомості на земельній ділянці по АДРЕСА_1 кадастровий номер 2611091501:12:003:0149, що виключає застосування до даних правовідносин ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України.
Таким чином, доводи, викладені відповідачкою ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи нвищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишено без задоволення, а судове рішення, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 липня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: І.О. Максюта

В.А. Девляшевський