ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року	Львів	Справа № 380/18177/24 пров. № А/857/2942/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ІРОКС» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі за його позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,
          
суддя у І інстанції                                                            Кухар Н.А.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               12 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Приватне акціонерне товариство «ІРОКС» (далі – ПрАТ «ІРОКС») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправною та скасування постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Відділ) №ПШ 055860 від 22.05.2024 про застосування адміністративно - господарського штрафу у сумі 51000 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі № 380/1118177/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні позову було відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана постанова Відділу про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 055860 від 22.05.2024, якою до ПрАТ “ІРОКС” застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 51000 грн, прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені законодавством України, та обґрунтовано.
У апеляційній скарзі ПрАТ “ІРОКС” просило скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов у повному обсязі. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача про необхідність врахування особливостей вантажу, оскільки перевозився пісок, що є сипучим вантажем. Зважаючи на стан доріг, під час руху автомобіля такий вантаж може переміщуватися по всіх осях транспортного засобу і кожне зважування буде відрізнятись від попереднього. Проведення зважування у русі шляхом поосьового заїзду тягача на платформу ваг без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, не може дати однозначних та достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу.
Водночас вважає, що єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром "Інститут Метрології", свідоцтво про атестацію №02-84-08. 
Враховуючи відсутність на час проведення габаритно-вагового контролю методики визначення параметрів фактичної маси та навантаження на вісь щодо рідких та сипучих вантажів позивач вважає, що у посадових осіб Відділу на час проведення зазначеного габаритно-вагового контролю були відсутні правові підстави визначення перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу позивача та відповідно і застосування адміністративно-господарського штрафу за перевищення вагових параметрів.
Окрім цього, судом першої інстанції не враховано те, що має місце невідповідність складених працівниками Укртрансбезпеки процесуальних документів і матеріали справи не дають можливості встановити, що транспортний засіб є саме двоосними чи трьохосними, а відтак встановити факт перевантаження на вісь.
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «ІРОКС» відповідач підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.04.2024 об 11 год 05 хв посадовими особами Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку № 013228 у Львівській області було здійснено перевірку належного позивачу транспортного засобу марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , водій - ОСОБА_1 , який здійснював перевезення вантажу згідно ТТН № 7168 від 19.04.2024.
Під час рейдової перевірки був проведений габаритно-ваговий контроль вказаного транспортного засобу і виявлено порушення статті 48 Закону України “Про автомобільний транспорт” (далі – Закон № 2344-ІІІ) та пункту 22.5 ПДР, тобто порушення габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу (пісок).
Так, маса транспортного засобу становила 35200 кг що на 40,8 % перевищує допустимі 25000 кг, навантаження на здвоєні осі становило 27250 кг, що на 43,42% перевищує допустимі 19000 кг. 
За результатами проведеної перевірки працівниками контролюючого органу було складено акт №0014930 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.04.2024, акт №РВ086226 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 19.04.2024, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.04.2024.
У акті № 0014930 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.04.2024 констатовано порушення вимог статті 48 Закон № 2344-ІІІ та пункту 22.5 ПДР при перевезенні вантажу згідно з ТТН № 7168 від 19.04.2024 (пісок) через перевищення габаритно-вагових норм, а саме:
маса транспортного засобу – 35200 кг що на 40,8 % перевищує допустимі 25000 кг;
навантаження на здвоєні осі – 27250 кг, що на 43,42 % перевищує допустимі 19000 кг. 
У акті №РВ086226 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 19.04.2024 та довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.04.2024 зафіксовано навантаження на здвоєні осі транспортного засобу – 27,25 т при нормативно допустимому 19,00 т.
Факт здійснення перевірки та проведення габаритно-вагового контролю 19.04.2024 об 11:01 год вказаного транспортного засобу  зафіксовано у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 002156 від 19.04.2024, у пункті 6 якої зазначено  результати вагового контролю, навантаження на осі: 1) 7,95 т; 2) 10,35 т; 3.) 16,9 т. Повна маса транспортного засобу: 35,2 т.
22.05.2024 Відділом прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 055860, якою  у зв`язку із перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу позивача притягнено до відповідальності на підставі абзацу 17 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ та застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 51000 грн.
ПрАТ «ІРОКС» не погодилося із правомірністю такої постанови Відділу та звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регламентовано Законом №2344-ІІІ.
За приписами статті 3 вказаного Закону ним врегульовані відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до вимог статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж та інші документи, передбачені законодавством.
Частиною 2 статті 49 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30) передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Згідно із пунктом 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Приписами абзацу 17 частини 1 статті 60 Закону № 2344 встановлено, що за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про помилковість твердження відповідача про перевищення автомобілем ПрАТ «ІРОКС» встановлених вагових параметрів.
При цьому позивачем не оспорюється повноваження відповідача щодо проведення габаритно-вагового контролю, а також дотримання ним процедури оформлення наслідків контрольного заходу та накладення адміністративно-господарського штрафу, а також розмір штрафних санкцій.
При наданні оцінки доводам апелянта щодо неврахування судом першої інстанції особливостей вантажу, що перевозився належним йому транспортним засобом згідно з ТТН № 7168 від 19.04.2024 (пісок), який може переміщуватися під час руху, а отже його маса може зміщуватися щодо осей такого транспортного засобу, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до підпунктів 8.14-8.15 розділу 8 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, який зареєстровано у Міністерстві юстиції 20.02.1998 за №128/2568 (далі – Правила №363),  навантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.
Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.
Згідно із пунктом 12.1 розділу 12 цих Правил при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.
Пунктом 12.5 розділу 12 Правил №363 передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
За приписами пункту 8.20 розділу 8 зазначених Правил водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу.
Відтак, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що водій, який здійснює вантажні перевезення рухомого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний забезпечити дотримання встановлених правил з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху, а доводи позивача щодо неможливості забезпечення сталості вантажу в різних точках автомобіля та визначення навантаження на вісь є безпідставними.
З урахуванням наведеного, на переконання апеляційного суду, у суду першої інстанції були належні фактичні та правові підстави для висновку про встановлення відповідачем факту перевищення позивачем вагових обмежень на здвоєні осі 27,25 т при допустимих 19,0 т, тобто перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм на 43,42%. 
Водночас апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що матеріали справи не дають можливості встановити чи транспортний засіб марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , є саме двоосними чи трьохосними, а відтак встановити факт перевантаження на вісь, та вважає їх надуманими і спрямованими на переоцінку ним фактичних обставин справи на свою користь. 
Оцінюючи доводи апелянта про відсутність методики визначення параметрів фактичної маси та навантаження на вісь щодо сипучих вантажів, апеляційний суд зазначає таке. 
За приписами статті 4 і статті 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України
Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі – Порядок № 879). 
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 671 "Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри, яких перевищують нормативні" виключено пункт 19 Порядку №879. який передбачав обов`язок територіальних органів Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.
Відтак, апеляційний суд погоджується із доводами відповідача про те, що з огляду на виключення пункту 19 Порядку №879 у нього відсутній обов`язок під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 03.04.2024 по справі №300/3504/21.
При цьому жодним нормативним актом, що регулює діяльність Укртрансбезпеки, не встановлено обов`язок відповідача використовувати під час здійснення габаритно-вагового контролю методику при зважуванні тих чи інших видів вантажів, а отже вказані доводи апелянта  є безпідставними. 
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ІРОКС» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі № 380/18177/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк