П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 р. Категорія: 112010200	м. Одеса	Справа № 420/636/25	
Перша інстанція: суддя Хурса О. О.,
час і місце ухвалення: спрощене провадження,
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 155250025539 від 28.11.2024 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_2 з 24.11.2024 пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, мотивуючи його тим, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії, зокрема, у зв`язку з відстуністю необхідного страхового стажу. Позивач з оскаржуваним рішенням не погоджується та зазначає, що його трудовою книжкою підтверджуються спірні періоди роботи та навчання позивача. Вважає, що відповідачем протиправно не враховано періоди роботи та навчання до страхового стажу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 155250025539 від 28.11.2024. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 24.11.2024 про призначення пенсії за віком врахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 та періоди навчання з 01.09.1984 по 13.06.1989 згідно з дипломом НОМЕР_2 . В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що пенсійний орган відмовляючи у призначенні пенсії діяв правомірно, оскільки у позивача недостатньо страхового стажу для її призначення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до органів пенсійного фонду із заявою від 24.11.2024 про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 155250025539 від 28.11.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що спірні періоди роботи та навчання мають бути зарахованими до страхового стажу позивача.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Відповідно до частини четвертої статті 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV), визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Пунктом 2.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі – Порядок № 22-1), визначено, що до заяви про призначання пенсії додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу. 
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 для призначення пенсії надаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – постанова КМУ № 637). 
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII), статтею 48 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 Постанови КМУ № 637 та пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі – Інструкція № 58), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Як вбачається з оскаржуваного рішення, підставою для незарахування спірних періодів навчання і роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 та диплому НОМЕР_2 стало ненадання заявником доказів зміни прізвища з “ ОСОБА_3 ” на “ ОСОБА_4 ”.
З цього приводу суд зазначає, що до заяви від 24.11.2024 про призначення пенсії за віком додано копію трудової книжки НОМЕР_1 , на розвороті титульної сторінки якої наявні записи про те, що прізвище змінено на “ ОСОБА_1 ” на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 22.07.1989, видане РАЦС міста Керчі. Вказані записи завірені підписом та печатками підприємств.
Викладене свідчить про безпідставність незарахування пенсійним органом вказаних вище періодів роботи та навчання до страхового стажу позивача, адже наявність такого запису на розвороті титульної сторінки трудової книжки НОМЕР_1 дає достатні підстави для зарахування спірних періодів роботи та навчання до страхового стажу позивача.
Суд вважає, що за умови наявності означеного запису, пенсійний орган мав можливість встановити належність позивачу трудової книжки НОМЕР_1 та диплому НОМЕР_2 .
Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для  призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Зі змісту наведених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.
Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а звернув увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Окрім цього, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Вказану позицію сформував Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.
З огляду на викладене, суд вважає, що спірні періоди роботи та навчання мають бути зарахованими до страхового стажу позивача.
Що стосується вимоги позивача про зобов`язання призначити пенсію за віком, то суд зазначає таке.
З практики Європейського суду витікає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Частиною першою статті 58 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, зокрема, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.
Отже, вирішення питання про призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача в цій частині позовних вимог є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 24.11.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що позов підлягає задоволенню частково шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 155250025539 від 28.11.2024 про відмову позивачу у призначенні пенсії; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути по суті заяву позивача від 24.11.2024 про призначення пенсії за віком врахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 та періоди навчання з 01.09.1984 по 13.06.1989 згідно з дипломом НОМЕР_2 .
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року по справі № 420/636/25, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.    

           Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
           Судді	  	А.Г. Федусик    О.І. Шляхтицький