ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2489/22  Номер провадження 22-ц/814/377/25	Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.
секретар: Грицак А.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Полтавської обласної прокуратури на рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2023 року у справі за позовом керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація), Державного агентства лісових ресурсів України до Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Любов Петрівна, про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки
В С Т А Н О В И В :
У червні 2022 року керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області звернувся до суду в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація), Державного агентства лісових ресурсів України із позовом у якому просив суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення 23 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 20.06.2008 року за № 166/08 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» в частині (п.п. 1.95 п. 1 Додатку 1) щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1 000,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ;
- визнати незаконним та скасувати рішення 25 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 10.09.2008 року № 238/08 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині (п. 230 Додатку 1) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1 000,0 кв.м по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).
- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0169 площею 0,1 га серії ЯЖ № 619253, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 510967100060 від 10.06.2009 року, скасувавши його державну реєстрацію.
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.06.2017, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гуменною Л.П. (номер у реєстрі нотаріальних дій 2039), згідно з яким ОСОБА_1 відчужено ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 6310137200:13:001:0169, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0169;
- зобов`язати ОСОБА_2 повернути у власність держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (Харківської обласної військової адміністрації, код ЄДРПОУ: 23912956) земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0169;
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 6310137200:13:001:0169 шляхом скасування кадастрового номеру та перенесення відомостей про неї до архівного шару даних геоінформаційної системи;
- судовий збір стягнути з відповідачів за такими реквізитами: Харківська обласна прокуратура, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок №UA178201720343160001000007171, код банку820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України; код класифікації видатків бюджету (КЕКВ): 2800.
В обґрунтування позову зазначено, що рішенням 23 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 20.06.2008 за № 166/08 «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» (п.п. 1.95 п. 1 Додатку 1) ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1 000,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 . Враховуючи чинність зазначеного вище рішення КП «Міськпроект» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , а земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 6310137200:13:001:0169.
У подальшому рішенням 25 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 10.09.2008 № 238/08 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» (п. 230 Додатку 1) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та передано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також передано зазначену земельну ділянку в приватну власність останнього.
На підставі вищевказаного рішення на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 619253, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 510967100060 від 10.09.2009, кадастровий номер земельної ділянки 6310137200:13:001:0169.
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.06.2017, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гуменною Л.П. (номер у реєстрі нотаріальних дій 2039), Проскурін передав у власність покупцю ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0169.
Разом з тим, згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування ДП «ХАРКІВСЬКА ЛНДС» та інформаціями Харківського державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпагроліс» від 20.02.2014, ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 22.11.2013, ДП «ХАРКІВСЬКА ЛНДС» від 26.11.2021 за № 349/02 межі зазначеної вище земельної ділянки на час її відведення в приватну власність перетиналися з межами 341 кварталу Дергачівського лісництва Данилівського дослідного державного лісгоспу. Зокрема, згідно з інформацією державного проектно-вишукувального інституту агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпагроліс» від 20.02.2014 за №А-10-50 відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Данилівського дослідного держлісгоспу більша частина земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:13:001:0169 вкрита лісовими насадженнями (площа лісових насаджень складає 0,09858 га) та відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення. При цьому, вилучення земельних лісових ділянок з постійного користування Данилівського дослідного держлісгоспу, розроблення проекту відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, його погодження та затвердження не проводилось; межі земельної ділянки, яка підлягала відведенню ОСОБА_1 з Данилівським дослідним держлісгоспом не погоджувались. Також у землевпорядній документації відсутня довідка за формою 6-зем щодо спірної земельної ділянки, що свідчить про недослідження категорії земель, за рахунок яких вона відводиться, що призвело до невірного визначення її цільового використання; проведення державної експертизи землевпорядної документації не здійснювалося; рішень щодо вилучення земель лісогосподарського призначення Дергачівського лісництва Данилівського держлісгоспу на території Ленінського району м. Харкова та зміну їх цільового призначення в порядку ст. ст. 20,116,149 Земельного Кодексу України,ст. 57 Лісового кодексу Українидо теперішнього часу органами місцевого самоврядування та органами виконавчої ради не приймалось.
Фактично АДРЕСА_1 до теперішнього часу не влаштована, на місцевості не визначена. З питань погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка відводилась ОСОБА_3 , до постійного користувача - Данилівського дослідного держлісгоспу, ніхто не звертався. Таким чином, Харківською міською радою всупереч вимог ст. 14 Конституції України,ст. 57 Лісового кодексу, ст. ст. 12,20,40,116,149,151 Земельного кодексу України вилучено з постійного користування Данилівського дослідного державного лісгоспу та змінено цільове призначення спірної земельної ділянки державної власності лісогосподарського призначення та безоплатно передано її у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2023 року у задоволенні позову керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області в інтересах Харківської обласної державної адміністрації (Харківська обласна військова адміністрація), Державного агентства лісових ресурсів України відмовлено.
В апеляційному порядку рішення оскаржила Полтавська обласна прокуратура . Скарга мотивована тим , що при ухваленні рішення порушено норм матеріального та процесуального права.
Скаржник зазначив, що за своєю суттю пред`явлений позов є негаторним та позовна давність до цих позовних вимог не застосовується.
Послалися на правову позицію Верховного Суду України у справі № 3-604гс 16, постанова від 05.10.2016; на постанову Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 367/4128/16, від 07.09.2022 у справі № 697/2434-16 та інші постанови Верховного Суду.
Апелянт вважає, що місцевий суд невірно застосував норми матеріального права щодо строку позовної давності та не врахував, що заяву про його застосування подав лише представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Скляров С.Л., а інші відповідачі такої заяви не подавали. Не врахував місцевий суд і висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.
У відзиві на апеляційну скаргу Харківська міська рада, представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Скляров С.Л., прохали рішення місцевого суду залишити без змін, вказуючи на дотримання норм матеріального та процесуального права.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури Іллі Титарчука - задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м.Полтави від 17 жовтня 2023 року змінено в мотивувальній частині, врахувавши висновки, викладені в цій постанові.
В іншій частині рішення Київського районного суду м.Полтави від 17 жовтня 2023 року - залишено без змін.
Постановою Верхового Суду від 14 серпня 2024 року касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури задоволено частково.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи встановлено , що рішенням 23-ї сесії 5-го скликання Харківської міської ради Харківської області від 20 червня 2008 року № 166/08 (підпункт 1.95 пункту додатка 1) ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1 000,0 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення Комунальне підприємство «Міськпроект» розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_2 , а земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 6310137200:13:001:0169.
У подальшому рішенням 25-ї сесії 5-го скликання Харківської міської ради Харківської області від 10 вересня 2008 року № 238/08 (пункт 230 додатка 1) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також передано зазначену земельну ділянку в приватну власність.
На підставі вказаного рішення на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 619253, який 10 вересня   2009 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 510967100060, кадастровий номер земельної ділянки 6310137200:13:001:0169.
20 червня 2017 року ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:13:001:0169, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гуменною Л. П. (номер у реєстрі нотаріальних дій 2039). Відповідно до пункту 4 цього договору експертна грошова оцінка земельної ділянки згідно зі звітом від 08 червня 2017 року про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр Оцінки», становить 169 776,00 грн.
На підставі вказаного договору купівлі-продажу та державного акта на право власності на земельну ділянку приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуменна Л. П. як державний реєстратор прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 червня 2017 року, індексний номер 35772382, та за номером 21009588 здійснила запис про право власності щодо реєстрації речового права на земельну ділянку, кадастровий номер 6310137200:13:001:0169, за ОСОБА_2 . 
Відповідно до статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 ЛК України).
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України).
До одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України).
Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.
Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.
Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.
Згідно зі статтями 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5,0 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.
Так , з матеріалів справи встановлено, що рішенням 25-ї сесії 5-го скликання Харківської міської ради Харківської області від 10 вересня 2008 року № 238/08 (пункт 230 додатка 1) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
За рішенням Виконавчого комітету Харківської міської Ради депутатів трудящих №292 від 03 липня 1972 року затверджено встановлені межі лісних земель Жовтневого лісгоспзагу , загальною площею 1166 га, що розташовані в межах міста Харкова з урахуванням спрямлення меж , в районі Залютіно, - ділянка площею 3,5 га, на рівновелику ділянку в районі Олексїївка.
Згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування земельна ділянка кадастровий номер 6310137200:13:001:0169 повністю перетинається з межами 341 кварталу Дергачівського лісництва Данилівського дослідного державного лісгоспу.
Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру в Харківській області від 01.12.2021 №10-20-14-8929/0/19-21 , згідно з інформацією , наданою відділом у м.Харкові Головного управління Держгеокадастру в Харківській області , зміна цільового призначення по земельній ділянці кадастровий номер 6310137200:13:001:0169 не проводилась. Крім того, у відділі не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування земельними ділянками лісогосподарських підприємств на території м.Харкова , також відсутні картографічні та інші матеріали щодо місця розташування земель вказаних лісогосподарських підприємств на території м.Харкова.
Згідно відповіді Державного агентства лісових ресурсів України від 12.01.2022 №12-12/185-22 , погодження на вилучення з постійного користування державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельних ділянок лісогосподарського призначення , розташованих в межах кварталу 341 Дергачівського лісництва , Держлісагентством не надавалось.
З листа Державного агентства лісових ресурсів №789 від 23.12.2021 вбачається , що земельна ділянка з кадастровим номером 6310137200:13:001:0169 знаходиться в межах кВ.341 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» , площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером 6310137200:13:001:0169 з межами кварталу 341 Дергачівського лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» становить 0,1000 га з загальної площі земельної ділянки 0,1000 га. Тобто, спірна земельна ділянка повністю лежить у межах 341 кварталу.
Відтак , досліджені письмові докази підтверджують, що спірна земельна ділянка належать до земель лісового фонду, призначена для ведення лісового господарства, а тому була незаконно передана у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з порушенням порядку зміни цільового призначення земель та за відсутності відповідного погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства.
Вказані обставини відповідачами не спростовані. В подальшому власником спірної земельної ділянки став ОСОБА_2 .
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Такі правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18).
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.
Можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення передбачена також положеннями статей 56, 57 ЗК України.
Про зазначене також вказувала Велика Палата Верховного Суду у пункті 53 постанови від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження    № 14-2цс21).
Звертаючись до суду з позовом у справі, яка переглядається, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, які перебувають у державній власності, її передача у приватну власність фізичній особі здійснена з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, у зв`язку із чим рішення органу місцевого самоврядування підлягає визнанню недійсним, рішення про державну реєстрацію - скасуванню, а земельна ділянка - поверненню у державну власність.
Дослідивши вказані вимоги , зважаючи на критерії належності обраного позивачем сопору захисту права визначені законодавством , колегія суддів приходить до слідуючого висновку.
Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387, 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.
Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника - позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) (пункт 95), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19) (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19) (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) (пункт 146), від  14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15ц (провадження № 14-31цс20), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21) (пункт 37)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) у порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі                          № 368/1158/16-ц (провадження № 14-140цс18), від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц( провадження № 14-96цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від                 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження                          № 14-2цс21)).
Держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем спірної земельної ділянки, але як власник має право володіння нею (частина перша статті 317 ЦК України). Тому права держави підлягають захисту шляхом витребування такої ділянки з володіння кінцевого набувача. Статус володільця у держави буде відновлений у разі задоволення вимог у частині витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку.
Таким чином, встановивши, що спірна земельна ділянка лісового фонду вибула з володіння держави, право власності на неї зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 , колегія суддів вважає , що заявлений прокурором негаторний позов про оскарження рішення органу місцевого самоврядування, повернення спірної земельної ділянки, у контексті зазначених обставин справи, не спрямований на ефективне відновлення права держави на спірну земельну ділянку лісового фонду.
У цьому контексті колегія суддів зауважує, що витребування земельної ділянки у власність держави потребує оцінки добросовісності дій її фактичного реєстраційного володільця, який набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі правочину, а також пропорційності втручання у його право власності відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову , проте не вірно визначився із мотивами відповідного рішення. У контексті обставин цієї справи належним способом захисту прав держави є звернення до суду з вимогами про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, ураховуючи, що держава позбавлена права володіння земельною ділянкою.
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, як на підставу такого рішення вказував , що позивачем пропущено строк позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зробила висновок про те, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону».
Відмова в задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності , за умови обрання неналежного способу захисту позивачем своїх прав , що є самостійною підставою для відмови у позові , не відповідає вимогам закону.
Отже, в задоволенні позовних вимог про повернення спірної земельної ділянки, належало відмовити у зв`язку з неефективним способом захисту.
Зважаючи на вказане , суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову в задовленні позовних вимог , проте помилково визначив підставою для відмови в задовлені позовних вимог сплив строку позовної давності.
Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки в позові слід відмовити у зв`язку з обранням позивачем неналежного та неефективного способу захисту, а суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з пропуску строку звернення до суду, колегія суддів, з урахування вищенаведеного, дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в його мотивувальній частині у редакції цієї постанови.
За таких обставин, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374 , п.п.3-4 ч.1 ст. 376, 382, 383,384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2023 року –зінити відповідно до висновків мотивувальної частини цієї постанови.
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя : В.М.Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов