П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/30227/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Димерлія О.О.,
суддів: Кравченка К.В., Лук`янчук О.В., 
за участю секретаря: Мунтян С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі № 420/30227/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
26.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є інвалідом І групи, що підтверджується відповідною довідкою до акта догляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААД №071872;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є інвалідом І групи, що підтверджується відповідною довідкою до акта догляду медико - соціальної експертної комісії серії 12 ААД №071872.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є інвалідом І групи.
Не погоджуючись із заявленими позивачем позовними вимогами військовою частиною НОМЕР_1 до суду першої інстанції подано відзив, у якому зазначено, що немає підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є інвалідом І групи. На думку відповідача, подані позивачем документи не є достатніми для підтвердження того, що він є особою, який має необхідність здійснювати догляд за своєю матір`ю (особою з інвалідністю І групи). 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі №420/30227/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.     
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що позивач має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є інвалідом І групи.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції військовою частиною НОМЕР_1 оскаржено його в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі №420/30227/24 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду 04.11.2024 у справі № 420/30227/24 змінено, виклавши третій абзац резолютивної частини в новій редакції:
«Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є інвалідом І групи, що підтверджується відповідною довідкою до акта догляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААД №071872 з урахуванням висновків суду».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду 04.11.2024 у справі № 420/30227/24 залишено без змін.
Не погодившись із постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі №420/30227/24, ОСОБА_1 оскаржено її в касаційному порядку до Верховного Суду.
Постановою Верховного Суду від 07.05.2025 у справі №420/30227/24 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 скасовано, а справу №420/30227/24 направлено на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Приймаючи таке судове рішення Верховний Суд вказав на необхідність з`ясування питання щодо наявності або відсутності у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, окрім ОСОБА_1 .
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2025 у справі №420/30227/24 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ).
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2025 у справі №420/30227/24 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) провести перевірку сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) належним чином засвідчену копію документу, який буде складено за наслідком проведення перевірку сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з урахуванням такого.
Зокрема, апеляційним адміністративним судом з`ясовано, що ОСОБА_1 військову службу проходить у військовій частині НОМЕР_1 на посаді солдата резерву 40 запасної роти.
24.09.2024 ОСОБА_1 на ім`я командира 40 запасної роти подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини або з інших поважних причин, а саме: у зв`язку з наявністю матері з інвалідністю І групи ОСОБА_2 відповідно довідки до акта огляду МСЕК від 19.07.2024 № 071872. 
До такого рапорту додано: завірену копію довідки до акта огляду МСЕК від 19.07.2024 №071872; завірену копію паспорту ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 , виданого 26.11.1998; завірену копію свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 12.06.1973.
Однак, листом військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2024 №9310 ОСОБА_3 повідомлено, що немає підстав для звільнення з військової служби згідно підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Уважаючи порушеним своє право на звільнення з військової служби позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом. 
Здійснюючи апеляційний перегляд справи колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Перелік підстав для звільнення з військової служби визначено статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема, під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Пунктом 3 частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно із частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, зокрема, у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Системний аналіз наведених законодавчих приписів свідчить про те, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи; 
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Згідно фактичних обставин справи, ОСОБА_2 є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .
Як з`ясовано колегією суддів, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного стороннього догляду, про що свідчать наявні у матеріалах справи: копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 від 07.08.2024; копія довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААД №071872.
Відповідно до свідоцтва про смерть від 15.11.2024 серії НОМЕР_6 ОСОБА_4 (батько позивача) помер. 
На виконання вимог ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2025 у справі №420/30227/24 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) проведено перевірку сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
За наслідком такої перевірки комісією складено акт обстеження сімейного стану військовослужбовця від 18.06.2025, у якому зазначено, що під час обстеження сімейного стану військовослужбовця військової частини НОМЕР_7 солдата ОСОБА_1 установлено, що ОСОБА_2 доводиться військовослужбовцю членом сім`ї першого ступеня споріднення, є інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду. Інші особи першого ступеня споріднення, які здійснюють, або можуть здійснювати постійний догляд відсутні.   
З огляду на вказане колегією суддів зазначає про протиправність викладеної військовою частиною НОМЕР_1 у листі від 25.09.2024 №9310 відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Отже, суд апеляційної інстанції уважає правильним висновок окружного адміністративного суду про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є інвалідом І групи, що підтверджується відповідною довідкою до акта догляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААД №071872.
Обираючи спосіб захисту порушеного права апеляційний адміністративний суд виходить із такого. 
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Пунктом 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині.
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац 3 пункту 241 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008).
Системний аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що вирішення питань щодо звільнення військовослужбовців з військової служби відноситься до дискреційних повноважень командирів (начальників) військових частин.
В контексті означеного слід також врахувати, що зібрані апеляційним адміністративним судом під час розгляду даної справи не досліджувались під час вирішення питання відносно звільнення позивача з військової служби. 
До надання уповноваженим суб`єктом оцінки таким документам суд апеляційної інстанції позбавлений можливості втручатися у його дискреційні повноваження та вказувати про наявність/відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби. 
За таких підстав колегія суддів уважає передчасною позовну вимогу ОСОБА_1 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є інвалідом І групи, що підтверджується відповідною довідкою до акта догляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААД №071872.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Принцип диспозитивності передбачає розгляд судом справи в межах позовних вимог і підстав позову, визначених особою, яка звернулася за захистом до суду. Вихід суду за межі позовних вимог процесуальний закон допускає як виняток у разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, і таких відхід обґрунтований судом у судовому рішенні.
З метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів ОСОБА_1 від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, колегія суддів уважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби   на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є інвалідом І групи, що підтверджується відповідною довідкою до акта догляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААД №071872, з урахуванням висновків та правової оцінки наданої апеляційним адміністративним судом в даному судовому рішенні
На думку колегії суддів, саме такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає принципам адміністративного судочинства, є цілком достатнім та ефективним в досліджуваних правовідносинах для його відновлення.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.
Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 2 якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відтак, у зв`язку із тим, що викладені Одеським окружним адміністративним судом у рішенні від 04.11.2024 у справі №420/30227/24 висновки щодо способу захисту порушеного права позивача не відповідають обставинам справи, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне скасувати таку частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення.
Керуючись ст.ст.308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі №420/30227/24 скасувати в частині обраного способу захисту порушеного права позивача.
Прийняти у відповідній частині нове судове рішення.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби   на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є інвалідом І групи, що підтверджується відповідною довідкою до акта догляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААД №071872, з урахуванням висновків та правової оцінки наданої апеляційним адміністративним судом в даному судовому рішенні.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду 04.11.2024 у справі № 420/30227/24 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	К.В. Кравченко    О.В. Лук`янчук