Справа № 457/2132/24                                 Головуючий у 1 інстанції: Василюк Т.В. 
Провадження № 22-ц/811/1165/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий – суддя Цяцяк Р.П.,
судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю: секретаря Цьони С.Ю.;
адвоката Мороза К.Т. - представника позивача ОСОБА_1 ;
адвоката Місяця А.П. - представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Місяця Андрія Петровича, представника ОСОБА_2 , на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 24 березня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання ОСОБА_3 , представника позивача ОСОБА_1 , про призначення комплексної психолого-почеркознавчої експертизи по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики. 
Призначено у згаданій справі комплексну психолого-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:
1) У якому емоційному психофізіологічному стані перебував ОСОБА_1 під час написання розписки від 23 лютого 2023 року?
2) Чи виконаний текст розписки від 23 лютого 2023 року та підпис на ній ОСОБА_1 під диктовку інших осіб, під впливом збиваючих факторів (природних чи штучних) чи у незвичному для нього стані, що міг бути спричинений фізичним чи психічним тиском на нього?
3) Чи здатний був ОСОБА_1 з урахуванням визначених обставин повною мірою та усвідомлено приймати рішення з приводу написання розписки від 23 лютого 2023 року та реалізовувати його добровільно і з власної волі?
Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України (04119, вул. Джонса Гарета, 5, м. Київ).
Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.
Роз`яснено сторонам положення статті 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертиз.
Витрати, пов`язані з проведенням комплексної психолого-почеркознавчої експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 .
Зобов`язано позивача ОСОБА_1 надати суду оригінали документів, на яких містяться вільні та умовно-вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_1 , які за часом виконання максимально наближені до часу виконання боргової розписки від 23 лютого 2023 року.
Зобов`язано позивача ОСОБА_1 з`явитися впродовж десяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили до Трускавецького міського суду Львівської області для надання суду експериментальних зразків почерку та підпису.
Клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Мороза К.Т. про витребування доказів задоволено.
Ухвалено витребувати з Хмельницького апеляційного суду (пл. Незалежності, 1, м. Хмельницький, 29000) з цивільної справи № 686/30960/23, провадження №22-ц/820/601/25, оригінал розписки від 23 лютого 2023 року про отримання ОСОБА_1 у борг від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 33 000 доларів США для проведення комлексної психолого-почеркознавчої експертизи. 
Ухвалено «надати необхідні докази впродовж двадцяти днів з дня отримання цієї ухвали».
Роз`яснено особі, у якої витребовуються судом докази, що відповідно до вимог статті 84 ЦПК України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.
У розпорядження експерта надано матеріали цивільної справи №457/2132/24.
Провадження у справі зупинено на період проведення судової експертизи.

Ухвала мотивована тим, що «позивач просить визнати недійсним договір позики, оскільки він укладений внаслідок застосування до нього фізичного та психологічного тиску зі сторони відповідача. Враховуючи викладене, висновок експерта за результатами проведення експертизи є рівноцінним засобом доказування у справі поряд з іншими письмовими, речовими доказами, а також, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, та суд при вирішенні справи повинен встановлювати всі обставини, які мають суттєве значення для справи, відомості, встановити які покликана судова психолого-почеркознавча експертиза, стосуються предмета спору, для з`ясування таких відомостей потрібні спеціальні знання» (а.с. 208-212).

Згадану ухвалу оскаржив представник відповідача Татарина С.В.
Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи, покликаючись на порушення норм процесуального права.
Вважає, що «позивачем у встановленому законом порядку не було доведено дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до безпосереднього предмета доказування, та які підтверджують чи спростовують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а також одночасної наявності передбачених статтею 103 Цивільного процесуального кодексу України умов, необхідних для призначення означеної судової експертизи у даній справі, з урахуванням її доказового наповнення».
Вважає, що суд першої інстанції не врахував те, що «висновки експерта за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи та судово-почеркознавчої експертизи від 06.09.2024 № 487/488/24-26 фактично повністю надають відповідь на запитання № 2, що викладене в резолютивній частині оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, а саме, щодо виконання тексту розписки під впливом збиваючих факторів (природніх чи штучних) чи у незвичному для нього стані, що міг бути спричинений фізичним та психічним тиском на нього», оскільки у згаданому висновку експерта зазначено, що «будь-яких діагностичних ознак почерку, які могли б свідчити про вплив на виконавця під час виконання рукописних записів розписки про отримання коштів ОСОБА_1 у ОСОБА_2 від 23 лютого 2023 року якихось збиваючих факторів, виявлено не було» (а.с. 218-222).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4);
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема – з позовних вимог ОСОБА_1 , згаданий позивач просить визнати договір позики у формі написаної ним боргової розписки недійсним з підстав, що передбачені статтею 231 ЦК України, а саме: як правочин, який вчинено під впливом насильства.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу
Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно із частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до частини 1 статті 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.
Тлумачення норм статті 231 ЦК України дає підстави для висновку про те, що при вчиненні правочинув під впливом насильства формування волі особи відбувається внаслідок втручання «стороннього» фактору, яким виступає насильство.
Для визнання правочину недійсним на підставі статті 231 ЦК України саме особі, яка діяла під впливом фізичного чи психологічного тиску (у даному випадку – позивачу ОСОБА_1 – по його версії), необхідно довести: по-перше, факт застосування до неї фізичного чи психологічного тиску; по-друге, вчинення нею правочину проти її справжньої волі; по-третє, що вчинення нею правочину, який оспорюється, зумовлено фізичним або психологічним тиском.
Тобто, як вбачається з вищенаведеного, обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 231 ЦК України є наявність таких індивідуально-психологічних факторів, як відсутність вільного волевиявлення учасника правочину; особливості сприйняття особою обставин, які могли вплинути на її волевиявлення при вчиненні нею правочину; застосування до учасника правочину, який оспорюється, фізичного та/чи психологічного тиску. 
Безспірним є те, що для з`ясування вищенаведених обставин необхідні спеціальні знання, зокрема – з психології.

За змістом положень ЦПК України, докази – це відомості про факти, за допомогою яких суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи. Засоби доказування – це джерело, в якому зафіксовано зміст доказу. Такими засобами можуть бути, зокрема, висновок експерта.

Відповідно до ч.1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (ч.2 ст.102 ЦПК).
Отже, судова експертиза, як один із засобів доказування, сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню та з`ясуванню обставин справи, ефективному вирішенню цивільних справ і постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.

Відповідно до п. 6.1-6.5 Розділу VI Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертних та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, об`єктом психологічної експертизи є психічно здорові особи (підозрюваний, обвинувачений, підсудний, виправданий, засуджений, свідок, потерпілий, позивач, відповідач: малолітні; неповнолітні; дорослого та похилого віку).
Психологічна експертиза також може бути часткою комплексного експертного дослідження, якщо в органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), виникають питання, вирішення яких потребує синтезування спеціальних знань з різних галузей науки (психолого-психіатрична експертиза, психолого-медико-психіатрична, медико-психологічна та психолого-автотехнічна експертиза). До цього переліку також можуть належати психолого-почеркознавча та психолого-лінгвістична експертизи.
Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей.

За наведених вище обставин в їх сукупності відмова судом першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про призначення по справі психолого-почеркознавчої експертизи з метою визначення індивідуально-психологічних особливостей учасника правочину, визнання якого недійсним (як такого, що вчинений під фізичним та/чи психологічним тиском) є предметом позовних вимог, та психоемоційного стану цього учасника правочину на час його вчинення може слугувати підставою для трактування цієї відмови, як передчасного вирішення судом основної позовної вимоги шляхом відмови стороні спору у забезпеченні доказів, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, що може бути правовою підставою для подання цією стороною спору аналогічного клопотання вже до суду апеляційної інстанції.
Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що «позивачем … не було доведено дійсної потреби … наявності передбачених статтею 103 Цивільного процесуального кодексу України умов, необхідних для призначення означеної судової експертизи», до уваги прийматися не можуть.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом оскаржувану ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

У Х В А Л И В:
       
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 24 березня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 06 серпня 2025 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.