ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3197/20  Номер провадження 22-ц/814/1292/25	Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача        Триголова В.М.,
суддів: Пилипчук Л.І., Лобов О.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП Довгаль Н.О., третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення суми індексації заробітної плати та втрати частини доходів заробітної плати, стягнення 3% річних та інфляційних збитків,-
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до  ФОП ОСОБА_2 , третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення суми індексації заробітної плати та втрати частини доходів заробітної плати, стягнення 3% річних та інфляційних збитків. Позивач просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , суми індексації заробітної плати та втрати частини доходів заробітної плати у розмірі 4745,14 грн. Стягнути з ФОП ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , 3 % річних та інфляційних збитків у розмірі 43742,16 грн.
Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.05.2013 року по справі №554/1894/13-ц позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі у сумі 4435 грн. 44 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.01.2014 року, по справі №554/10774/13-ц позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2014 року по справі №554/10774/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду в сумі 13774 грн. 77 коп. та моральну шкоду у розмірі 500,00 грн.
Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21.01.2016 року з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду у сумі 10309 грн. 59 коп.
В зв?язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 самостійно рішення суду не виконувала за заявою ОСОБА_1 Київським відділом державної виконавчої служби були відкриті виконавчі провадження щодо стягнення коштів з ФОП ОСОБА_2 присуджених судом.
Відповідно до виписки з рахунків в національній валюті від 30.01.2015 року філією Полтавське відділення «Ощадбанку» з ОСОБА_2 на рахунок позивача була виплачена заробітна плата у розмірі 4391 грн. 09 коп. та 20.11.2015 року зарахована на рахунок ОСОБА_1 в порядку примусового виконання рішення суду.
25.11.2014 року постановою про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ Міщанина О.В. виконавче провадження з примусового виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20.05.2013 року про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 4435 грн. 44 коп. закінчено.
Отже, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20.05.2013 року по справі №554/1894/13-ц в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 4435 грн.44 коп. виконано лише 20.11.2014 року.
За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв?язку з несвоєчасним виконанням рішення.
При цьому компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати нараховується саме під час виплати заробітної плати, що роботодавець ФОП ОСОБА_2 не зробила тому вона вимушена була звернутися до суду.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2024 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про стягнення суми індексації заробітної плати та втрати частини доходів заробітної плати, стягнення 3% річних та інфляційних збитків – відмовлено.
В апеляційному порядку рішення оскаржив позивач ОСОБА_1 . Скарга мотивована отим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального парва .
Скаржник вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги попередніх судових рішень ухвалених за результатом розгляду спорів між тими самими сторонами про стягнення заборгованості по заробітній платі та середньомісячної заробітної плати за час затримки виконання рішення суду. Окрім того не враховано й практику Верховного суду в релевантних правовідносинах щодо вирішення спору який наразі виник між сторонами.
Також апелянт зауважує, що на момент звернення до суду із позовом у відповідача ФОП ОСОБА_2 була наявна заборгованість за виконавчим листом №554/1204/15-ц від 23.08.2016 у сумі 2 312,06 грн та за виконавчим листом №554/1077/13-ц від 17.06.14 у сумі 500 грн. Проте судом вказані обставини не були взяті до уваги у зв`язку із чим прийнято незаконне рішення.
Позивач просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2024 року, та постановити нове про задовлення її позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму  для  працездатних осіб, крім тих, які не  підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,  розглядаються  судом  апеляційної інстанції без  повідомлення  учасників справи. 
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.
Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.05.2013 року по справі №554/1894/13-ц позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі у сумі 4435 грн. 44 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.01.2014 року, по справі №554/10774/13-ц позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2014 року по справі №554/10774/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час затримки виконання рішення суду в сумі 13774 грн. 77 коп. та моральну шкоду у розмірі 500,00 грн.
18.11.2014 р. ФОП ОСОБА_2  було надіслано до Київського відділу ВДВС Полтавського управління юстиції заяву про долучення до виконавчого провадження №44946505 бухгалтерської документації - розрахунок сплати заробітної плати при звільненні (з/п, та компенсації за затримку своєчасної виплати заробітної плати (компенсації втрати частини доходів і перерахунку компенсації за невикористану відпустку), де надано детальні правові та фінансові пояснення до бухгалтерських розрахунків, щодо виплати всіх сум, що належать робітниці при звільненні (в кількості восьми-листів відомостей по зарплаті).
Таким чином ФОП ОСОБА_2 відповідно вимог суду від 20.05.2013р. щодо належного забезпечення підтвердження сплати зарплати у вигляді відомостей по зарплаті було також виконано.
25.11.2014 р. Київський відділ ВДВС Полтавського міського управління юстиції видав постанову про закінчення виконавчого провадження №44946505 де встановлено: виконавчий документ №2/554/1709/2013 від 30.07.2013р. виконано повно та фактично, кошти перераховано на рахунок стягувача платіжним доручення від 18.11.2014 р. №9538 в розмірі 4435,44 грн.
Відмовляючи у задовленні позовних вимог суд першої інстанції вказував на те , що позивач жодним чином не обґрунтувала розрахунок індексації заробітної плати та втрати частини доходів заробітної плати, постійно уточнюючи і змінюючи розрахунки, окрім того заявлені позивачем вимоги із застосуванням норм права на які посилається остання задоволені бути не можуть.
Колегія суддів погоджується із відповідним висновком суду першої інстанції з огляду на слідуюче.
Щодо позовних вимог про стягнення втаченої частини доходів заробітної плати у розмірі 4 745, 4 коп.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як було встановлено вище, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2014 справа №554/10774/13-ц апеляційні скарги фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_1 – задоволено частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2014 року - змінено в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнутих коштів з 14497,03 грн. до 13774,77 грн.  
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2014 року - скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди. Ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2014 року - залишено без змін.
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21 січня 2016 року у праві №554/1204/15-ц позов ОСОБА_1 до субєкта господарської діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення середньомісячної заробітної плати за час затримки виконання рішення суду - задоволено повністю.
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 10369 (десять тисяч триста шістдесят дев`ять) грн. 59 (п`ятдесят дев`ять коп.
Відтак, на підставі статей 116,117 КЗпП України було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
За період з дня набрання вказаним рішеннями законної сили по день остаточного розрахунку позивач заявив не лише вимогу про стягнення втраченої частини доходів заробітної плати, але й вимогу про стягнення інфляційних збитків та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України за не виконання вказаного судового рішення.
Колегія апеляційного суду вважає, що захист порушеного права позивача на отримання у передбачений законом строк (на день звільнення) усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору, а саме нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та її індексації, компенсації за невикористану відпустку, а також законодавчих  гарантій у вигляді відповідальності, передбаченої статтями  116, 117 КЗпП України, був здійсненний шляхом ухвалення рішень Октябрського районного суду м.Полтави від 20.05.2014 справа №554/10774/13-ц та від 21 січня 2016 року у праві №554/1204/15-ц про стягнення вказаних сум на користь позивача.
Після ухвалення вказаних судових рішеннь, позовні вимоги про стягнення втраченої частини доходів заробітної плати , зважаючи на попередній розгляд справи з вирішення вказаного питання щодо виплати заробітної плати та компенсації за її несвоєчасну виплату -  задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про стягнення на підставі статті 625 ЦК України інфляційних збитків та 3% річних від простроченої суми заборгованості, то колегія апеляційного суду враховує слідуюче.  
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України).
Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
З огляду на це, колегія апеляційного суду вважає, що позовна вимога про стягнення інфляційних збитків та 3% річних від простроченої суми заборгованості - є безпідставною, оскільки відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 18 березня  2020 року у справі                                № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19), приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.
Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних збитків та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням вище зазначених рішень, то колегія апеляційного суду враховує наступне.  
Відповідно до пункту 32.1 постанови від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 висновку Верховного Суду України про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можна застосовувати норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі   № 14-446цс18.
З матеріалів справи вбачається, що рішення , що стали підставою для здійснення стягнення з ФОП Довгаль на користь позивача  сум належних їй до виплати, набрали законної сили 2014 та 2016 року.
З огляду на те, що позивачем заявлено вимоги про нарахування інфляційних витрат та 3% річних на суми заборгованості , стягнуті з відповідача за рішеннями про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, за порушення трудових прав працівника при одному звільненні, позивач просить  застосувати відповідальність передбачену статтею 625 ЦК України до обов`язків відповідача , що виникли за  статтею 117 КЗпП України (яка вже застосована вищевказаними рішеннями).
Відтак , колегія апеляційного суду вважає, що підстави стягнення компенсації від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів за рахунок відповідача роботодавця, - відсутні.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни – залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді:                                       Л.І.Пилипчук

                                                                О.А.Лобов