КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                         
Справа №361/8531/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6158/2025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
13 серпня 2025 року                                                                                                м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Сушко Л.П.,                                                                            
                                         при секретарі      Ганжалі С.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання та додаткових витрат на дитину, пов`язаних з навчанням, 
за апеляційною скаргою   ОСОБА_1   на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Бражник Н.М.,-
 
   встановив:
 
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.
Позивач просила стягнути з ОСОБА_2 : аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання в розмірі 7 000 грн 00 коп. до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вона буде продовжувати навчання; додаткові витрати понесені на навчання у розмірі 27 535 грн 00 коп.; витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається у Державному торговельно-економічному університеті на денній формі навчання.
Донька проживає разом із ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2024 рокуу задоволенні названого позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги  задовольнити в повному обсязі.
На адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 та від представника ОСОБА_2 надійшли клопотання про розгляд апеляційної скарги без їх участі.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.  
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, суд першої інстанції виходив із недоведеності того, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину, пов`язаних з навчанням, суд першої інстанції зазначив, що положеннями глави 16 СК України не передбачено обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на повнолітню дитину, яка навчається.
Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно договору № 1668д/6к-2023 від 17 серпня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та  Державним торговельно-економічним університетом, ОСОБА_3 є студенткою першого курсу денної форми навчання на факультеті торгівлі та маркетингу. 
За п. 2.2 договору університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів з замовника здійснити надання освітньої послуги ОСОБА_3 за першим (бакалаврським рівнем), факультет: торгівлі та маркетингу, спеціальність: маркетинг, форма здобуття освіти денна, починаючи з 1 курсу, термін навчання 3 роки 10 місяців.
Згідно п. 5.2 договору загальна вартість освітньої послуги становить                    144 400 грн 00 коп.
Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що донька проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на дитину у загальному розмірі 55 070 грн 00 коп., а саме:                                  18 050 грн 00 коп. (платіжне доручення № 41965077 від 07 серпня 2023 року, оплата навчання перший семестр, перший курс), 18 050 грн 00 коп. (платіжне доручення № 17 від 09 січня 2024 року, оплата навчання другий семестр, перший курс), 18 970 грн 00 коп. (платіжне доручення від 01 серпня 2024 року, оплата навчання перший семестр, другий  курс).
Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. 
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо.
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
 Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Судом встановлено, що у зв`язку з навчанням, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати, як позивач, так і відповідач, оскільки донька сторін не має можливості працювати у зв`язку із денною формою навчання.
Встановивши, що донька сторін навчається на денній, контрактній формі навчання на факультеті торгівлі та маркетингу Державного                             торговельно-економічного університету, закінчує навчання в 2027 року, та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, має можливість надавати доньці таку допомогу, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів.
Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд вважає, що при визначенні розміру аліментів, необхідно взяти до уваги матеріальне становище платника аліментів, а також те, що утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд враховує всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків щодо надання відповідної матеріальної допомоги.
Враховуючи, що донька відповідача є повнолітньою, продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а також, що розмір призначених аліментів має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб дитини і не повинен призводити до обмеження матеріальних прав, інтересів та потреб відповідача, колегія суддів вважає, що аліменти у розмірі                                  7 000 грн 00 коп. щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Досліджуючи такий критерій, як матеріальне становище платника аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатний, протилежного доказу суду не надано.
Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання доньки, колегія суддів приходить до висновку, що аліменти у розмірі 7 000 грн 00 коп. є необхідними для забезпечення належного утримання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність наявності у ОСОБА_3 потреби щодо надання матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.
Колегія суддів погоджується із посиланням ОСОБА_1 на те, що  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має можливості забезпечувати себе самостійно у зв`язку із навчанням у Державному                  торговельно-економічному університеті на денній формі, відтак, потребує матеріальної допомоги.
 За ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.  Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Так, з досягненням повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 втратила правовий статус дитини (ст. 6 СК України), відтак, вказані позовні вимоги стосуються утримання повнолітньої дочки.
Враховуючи вищевикладене, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із ОСОБА_2 додаткових витрат, суд правильно вважав, що на відповідача не може бути покладено обов`язок по оплаті додаткових витрат на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки вказане не передбачено положеннями глави 16 СК України.
Доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду в цій частині рішення суду, оскільки вказаними вище правовими нормами не передбачено обов'язку батька нести додаткові витрати на повнолітню дочку, а передбачають наявність у батька лише аліментного зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 31 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання та розподілу судового збору, ухвалено з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі                                   1 211 грн 20 коп.; судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі                            1 816 грн 80 коп.
Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-               
   постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання та розподілу судового збору скасувати.
В цій частині  ухвалити нове рішення суду.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7 000 грн 00 коп. щомісячно починаючи з 29 серпня 2024 року і до припинення нею навчання, але не довше ніж до 15 липня 2029 року.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211 грн 20 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816 грн 80 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст складено 25 серпня 2025 року.

 

Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 

Судді:                                                                                                             С.Г. Музичко

 

                                                                                                                           Л.П. Сушко