ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/27864/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 в адміністративній справі №160/27864/24  (суддя Бухтіярова А.В.) за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про  визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                           
ВСТАНОВИВ: 

У жовтні 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області , в якій позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, код ЄДРПОУ 21910427, щодо виплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , щорічної разової грошової допомоги за 2024 рік до Дня Незалежності України, як особі з інвалідністю внаслідок війни третьої групи у меншому розмірі, ніж сім мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області код ЄДРПОУ 21910427 здійснити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України, як особі з інвалідністю внаслідок війни третьої групи за 2024 рік відповідно до частини 5 статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 адміністративний позов задоволено .  
           Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що  судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини по справі, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити  з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції  та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 19.01.2000 Покровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області; є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи безстроково.
У серпні 2024 року позивачу було здійснено виплату разову грошової допомоги до Дня Незалежності України в сумі 2700,00 грн., яка виплачена разом із пенсійною виплатою.
05.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни до Дня Незалежності України в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, тобто 16527,00 грн. з урахуванням попередньо виплаченої суми грошової допомоги у розмірі 2700,00 грн.
Листом від 30.08.2024 №48468-34632/В-01/8-0400/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивачу, що з метою здійснення разової грошової виплати до Дня Незалежності України у 2024 році ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та Закону України від 23 березня 2000 року №1584-ІІІ “Про жертви нацистських переслідувань”, прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2024 року №369 “Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань”, відповідно до якої особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаних особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин розмір разової грошової виплати до Дня Незалежності України складає, зокрема, для III групи - 2700 гривень. З урахуванням зазначеного, на серпень 2024 року нарахована разова грошова допомога як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи в розмірі 2700,00 грн., яка виплачена разом із пенсією.
          Переглядаючи судове рішення, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 14.05.2025 у справі №440/14216/23 за результатами перегляду рішення Верховного Суду у зразковій справі, яка є типовою до цієї справи.
У постанові зокрема зазначено, що щорічна разова грошова виплата особам з інвалідністю внаслідок війни, передбачена частиною п`ятою статті 13 Закону № 3551-XII, є однією із складових державної соціальної допомоги.
Порівнюючи редакції частини п`ятої   статті 13 Закону № 3551-ХІІ   до внесення змін   Законом № 2983-ІХ   та після цього, Велика палати Верховного Суду простежила, що як разова грошова виплата до Дня Незалежності України, так і разова грошова допомога до 5 травня є щорічними; мають разовий характер; поширюються на певне коло осіб (осіб з інвалідністю внаслідок війни). Зазначені соціальні допомоги виплачуються щорічно особам з інвалідністю внаслідок війни за рахунок коштів Державного бюджету України та є обов`язковими для виплати відповідному колу осіб.
20 березня 2023 року Верховна Рада України прийняла   Закон № 2983-IX   (набрав чинності 15 квітня 2023 року), яким частину п`яту статті 13   Закону № 3551- XII   викладено в такій редакції: «Щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».
Велика Палата Верховного Суду вважає, що приурочення зазначеної виплати до іншої дати з мотивів проведення декомунізації, про що чітко викладено в пояснювальній записці, не змінює і не може змінювати її природи саме як грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни, оскільки мета виплати такої соціальної допомоги не змінилася - надання матеріальної підтримки особам з інвалідністю внаслідок війни, вшанування мужності та героїзму захисників незалежності і територіальної цілісності України, сприяння подальшому зміцненню патріотичного духу у суспільстві.
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що тимчасове обмеження окремих соціальних пільг (допомог) особам, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність та набули статусу ветеранів війни, а також членам їх сімей, у разі запровадження режиму воєнного стану, за умови додержання вимог пункту 5 частини першої   статті 6 Закону № 389-VIII, може відбуватися за умови внесення змін до спеціального   Закону № 3551-ХІІ, який регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць.
Велика Палата Верховного Суду також вважає, що оскільки нарахування разової грошової виплати особам з інвалідністю внаслідок війни встановлено законом і конкретно не визначено в   Конституції України   як складова права на соціальний захист, гарантованого її статтею 46, тому Верховна Рада України має певну свободу дій щодо законодавчого регулювання порядку надання цього виду державної допомоги.
Верховна Рада України у встановленому законом порядку та в межах її власних повноважень внесла зміни до спеціального   Закону № 3551-ХІІ, який регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме правила частини п`ятої   статті 13 Закону № 3551-ХІІ   в редакції   Закону № 2983-ІХ   як спеціального закону, який прийнятий в умовах запровадження в Україні воєнного стану з метою реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, недопущення втрат Державного бюджету України, забезпечення соціальної підтримки громадян з огляду на фінансові можливості держави.
          Оскільки Верховною Радою України змін до спеціального   Закону № 3551-ХІІ   та викладення норми   статті 13 цього Закону   в редакції   Закону № 2983-IX   (набрав чинності 15 квітня 2023 року), з 15 квітня 2023 року по-іншому врегульована процедура здійснення виплати особам з інвалідністю внаслідок війни, передбаченої   статтею 13 Закону № 3551-ХІІ, шляхом внесення змін до спеціального законодавства, яке регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць, а не шляхом внесення змін до бюджетного законодавства з подальшим ухваленням Кабінетом Міністрів України рішення щодо визначення розмірів соціальних гарантій.
Отже, встановлюючи порядок призначення разової грошової виплати особам з інвалідністю внаслідок війни, Верховна Рада України діяла в межах її власних дискреційних повноважень.
          Верховна Рада України делегувала Кабінету Міністрів України право встановлювати порядок та визначати розмір разової грошової виплати особам з інвалідністю внаслідок війни, яка здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з повноваженнями уряду України, визначеними в пунктах 2, 3   статті 116 Конституції України.
У зв`язку з наведеним, Велика Палата Верховного Суду вважає, що втручання держави у право позивача на мирне володіння своїм майном - щорічною разовою грошовою виплатою (шляхом визначення Кабінетом Міністрів України у 2023 році її у меншому розмірі, ніж раніше) відповідає критерію законності.
Аналізуючи норми   законів № 3551-ХІІ   й № 2983-ІХ, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що приписи   Конституції України, а також зміст спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що   стаття 22 Конституції України, яка за своїм змістом адресована органу законодавчої влади, у цій справі не є застосовною, оскільки щорічна разова грошова виплата особам з інвалідністю внаслідок війни безпосередньо не передбачена в   Конституції України   та визначається спеціальним законом, а тому на неї не поширюються й визначені   статтею 22 Конституції України   гарантії щодо заборони скасування чи звуження змісту та обсягу прав.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у серпні 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було нараховано та виплачено позивачу разову грошову допомогу до Дня Незалежності України у розмірі 2700 грн., як особі з інвалідністю внаслідок війни III групи в розмірі згідно приписів   постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2024 №369.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення в цій справі, зробив помилковий висновок, що позивач має право на отримання грошової допомоги до Дня Незалежності України в 2024 році, оскільки пункт 1 частини першої   Закону № 2983-ІХ, яким частину п`яту   статті 12 Закону № 3551-XII   викладено в новій редакції, не підлягає застосуванню під час вирішення цієї справи.
Відповідно до ч. 5   ст. 242 КАС України   при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до п. 4 ч. 1   ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення про задоволення позову дійшов помилкових висновків, а отже апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.   317,   321,   322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 року скасувати та прийняти нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст.   328,   329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова