Справа № 752/26669/24                                                                            Суддя в суді першої інст. - Коваль В.О.
Провадження № 33/824/2593/2025                                                           Суддя-доповідач - Дрига А.М.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 	
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
            09 червня 2025 року                                                                                          м. Київ
 
            Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М.,
 
за участю 
захисника - адвоката Шаповала В.В., 
 
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
Цією постановою судді місцевого суду:
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , українця, громадянина України, обіймаючого посаду керівника ТОВ «Штраус Україна», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн.00 коп.  
Згідно ст. 40-1 КУпАП постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. 
Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, правопорушення вчинено за таких обставин.   
Так,  ОСОБА_1 , відповідно до протоколу № 674/31-00-04-02-04 від 03.12.2024, обіймаючи посаду керівника ТОВ «Штраус Україна» вчинив правопорушення, а саме: п. 4 розділу V порядку і подання звітності з податку на додану вартість на загальну суму 1 945 215 грн., що призвело до порушення п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПКУ та заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість, яке сплачується до державного бюджету по податковій декларації за вересень 2024 в сумі 389 043 грн., та складено акт від 15.11.2024 № 2677/Ж5/31-00-04-02-04-26/31513464.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , оспорюючи наведені в постанові судді місцевого суду фактичні обставини, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, підстави та обґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду, провадження закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Зазначає, що сам Акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень, відтак складання протоколу відносно нього про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.  163-1 КУпАП, на підставі лише одного Акту перевірки є необґрунтованим та передчасним, а сам протокол не є належним доказом його винуватості.
Разом з тим, до матеріалів вказаної справи не долучено відповідне податкове повідомлення-рішення, яке складене на підставі Акту перевірки. Більш того, таке податкове повідомлення-рішення ще не було прийняте податковим органом на дату складання протоколу - 03.12.2024. Податкове повідомлення-рішення №2611Ж10/31-00-04-02-04-31 на підставі Акту перевірки було прийняте контролюючим органом лише 27.12.2024, яке наразі оспорюється ТОВ «Штраус Україна» в судовому порядку.  
Вважає, що у даній справі відсутні докази його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП. 
Вказує, що в іншій аналогічній справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП на підставі того ж Акту, Голосіївським районним судом м. Києва 06.02.2025 винесено постанову, згідно якої провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.  
Крім того, зазначає, що оскаржувана постанова суду прийнята 04.02.2025 року, однак з її змістом апелянт ознайомився лише 26.02.2025 року, коли постанова була опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень, після чого постанову оскаржено до Київського апеляційного суду, однак апеляційну скаргу повернуто. Після чого апелянтом недоліки усунені, а тому просить поновити строк на апеляційне оскарження.  
Представник Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків в судове засідання не прибув, про місце, дату та час належним чином повідомлялись, клопотання про розгляд без його участі не надходило.
ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, захисник не заперечував проти розгляду без участі ОСОБА_1 .
Заслухавши думку захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив про її задоволення, перевіривши та оцінивши доводи, зазначені апелянтом, суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Беручи до уваги вказані у клопотанні апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини, враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від04 лютого 2025 року та вважає за доцільне його поновити.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Диспозицією ч. 1 ст. 163-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.
Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що по справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, та які підтверджують його винуватість.
Вказані докази апеляційний суд не може визнати такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, враховуючи наступне.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.
 Як вбачається із матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення складений на підставі акту про результати камеральної перевірки даних, задекларованих ТОВ «ШТРАУС УКРАЇНА» в декларації з податку на додану вартість за звітний податковий період вересень 2024 року. (а.с. 1, а.с. 3-6).
Відповідно до змісту п. 86.1. ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
У своїй практиці Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність.
В силу норм Податкового Кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.
Дана правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 р. у справі №П/811/2893/14.
Згідно положень ст.58 Податкового кодексу України на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.
Статтями 55-56 Податкового кодексу України передбачене право адміністративного та судового оскарження такого податкового повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання.
Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України).
З аналізу вказаних норм слідує, що якщо за результатами податкової перевірки складено акт, то контролюючим органом приймається повідомлення-рішення, у якому ним визначається сума грошового зобов`язання, яке платник податків має право оскаржити.
Не прийняття податкового повідомлення-рішення із визначенням контролюючим органом суми бюджетного відшкодування позбавляє платника податків права на оскарження такого рішення контролюючого органу, а за відсутності відомостей про узгоджену суму відшкодування немає підстав для притягнення платника податків за порушення порядку податкового обліку.
Апеляційним судом встановлено, що до матеріалів справи не надано доказів, що уповноваженими особами Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України прийнято, надіслано та вручено у встановленому законом порядку податкове повідомлення-рішення, без наявності якого, згідно приписів п. 86.7 ст. 86 ПК України, посилання як на доказ, на акт перевірки є безпідставним, оскільки акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та містить висновки інспектора у ході її проведення.
За таких обставин, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки не є доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП. 
 
Згідно положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставі та в порядку, встановлених законом.
За таких підстав апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.163-1 КУпАП є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Виходячи з наведеного, керуючись основними засадами судочинства та перевіривши наявні у справі докази та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає необхідним, за наслідками її розгляду, прийняти рішення, яким подану апеляційну скаргу задовольнити, постанову судді про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 - закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого     ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  задовольнити. 
Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.
Провадження у справі щодо  ОСОБА_1  - закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                  А.М. Дрига