ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 р.	Справа № 520/7440/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р.
представників сторін: позивача - Яковлева Є.В., відповідача - Кашиної С.В.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Чернігівської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 20.03.25 року по справі № 520/7440/24
          за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "Опцион Плюс"  
          до          Чернігівської митниці                  
          про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (далі – ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», Товариство, позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської митниці (далі – відповідач, митний орган), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000003/2 від 15.01.2024 та картку відмови № UA102020/2024/000008 від 15.01.2024, винесені Чернігівською митницею;
- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (ідентифікаційний код юридичної особи: 44290406; адреса юридичної особи: Україна, 61046, Харківська обл., місто Харків, пр. Московський, будинок 273) витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 8390,03 грн та витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 20 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці (ідентифікаційний код юридичної особи: 43985581, Адреса: 14017, Чернігівська обл., м. Чернігів, проспект Перемоги, 6.)
В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність складених відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000003/2 від 15.01.2024 та картки відмови № UA102020/2024/000008 від 15.01.2024, оскільки при здійсненні митного оформлення ввезених на митну територію України товарів за митною декларацією №24UA102020000270U3 від 15.01.2024 позивачем було надано відповідачу всі необхідні документи для підтвердження митної вартості задекларованого товару за ціною угоди, які не були належним чином досліджені митним органом, що мало наслідком протиправне витребування додаткових документів у Товариства та застосування резервного методу визначення митної вартості замість першого, всупереч принципу послідовності, що є підставою для скасування спірних рішень.
Стверджував, що всупереч приписів частин 2, 3, 4, 5 статті 53 Митного кодексу України (далі – МК України), у повідомленнях щодо наданої позивачем митної декларації відповідач запитував у декларанта документи, які вже були у розпорядженні митного органу до направлення цих повідомлень, або документи, яких не існувало/не були наявні, або  документів, витребування яких прямо заборонено, при цьому, проігнорував факт надання одночасно з митними деклараціями розширеного пакету документів (як основних, так і додаткових) для підтвердження правильності та достовірності визначення ним митної вартості задекларованих товарів.
Враховуючи, що у сукупності надані позивачем документи не мали розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, містили достатні відомості про складові митної вартості, а у відповідних листах на повідомлення позивач додатково наголошував на тому, що всі необхідні документи вже наявні у відповідача, що залишилося поза увагою митного органу, зазначені Чернігівською митницею сумніви є необґрунтованими та такими, що не могли бути підставою для витребування додаткових документів на підтвердження заявленої позивачем митної вартості за першим методом.
Пояснив, що на дату митного оформлення, оплата за партію оцінюваного товару не була здійснена, що повністю відповідало умовам контракту, а тому рахунок сплачено не було, а банківські платіжні документи відсутні, у зв`язку з чим, відповідно до приписів пункту 4 частини 3 статті 53 МК України надання позивачем банківських платіжних документів та виписок з бухгалтерської документації на законодавчому рівні не вимагалось, отже, вимога відповідача надати такі документи є протиправною, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 травня 2020 року по справі № 821/101/18.
Враховуючи те, що поставка товару відбувалась на умовах CPT, стверджував, що витрати на транспортування, навантаження, вивантаження та обробку оцінюваного товару, пов`язані з його транспортуванням до місця призначення (Україна), а також і на оформлення митної декларації Т1 покладались на продавця та вже були включені в ціну товару, а відтак, відповідно до пункту 6 частини 10 статті 58 МК України додавати такі витрати до митної вартості не потрібно, що спростовує твердження митного органу про не включення таких витрат до митної вартості імпортованих товарів.
Наполягав, що коригування митної вартості на підставі аналізу відповідачем такого додаткового документа, як калькуляція собівартості,  який не має імперативного характеру при визначенні митної вартості, є незаконним, що також підтверджено постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 825/472/17. При цьому зауважив, що інформація, зазначена у інвойсі № NVLOP231114/1 від 14.11.2023, калькуляції собівартості № NVLOP231114/1 від 14.11.2023 та якісному описі № NVLOP231114/1 від 14.11.2023, кореспондується між собою та дає можливість чітко ідентифікувати надану калькуляцію з оцінюваними товарами.
Зауважив, що наведені у висновку експерта № 20-36/01-2024 від 12.01.2024 посилання інтернет-ресурсу на цінові пропозиції подібних товарів є актуальними та не повинні ставитися під сумнів особами митного органу. Крім того, висновок не є первинним документом, який підтверджує вартість імпортованого товару, оскільки не є обов`язковим документом у розумінні приписів частини другої статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товару, а носить виключно консультаційний характер і не підлягає перевірці митним органом.
Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18, зазначив, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю подібних товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Звернув увагу суду на те, що при проведенні консультацій ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів до ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» не надходило, тобто обмін наявною у кожного інформацією не відбувся, що свідчить про недотримання митним органом пункту 5 статті 55 та пункту 4 статті  57 МК України в частині порядку проведення процедури розмитнення.
З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 серпня 2023 року по справі № 810/2875/16, наголосив, що спрацювання ризиків АСАУР та наявність в ЄАІС іншої цінової інформації про ідентичні або подібні товари не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару та не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Оскільки спірні рішення не містять жодного об`єктивного обґрунтування недостовірності заявленої позивачем вартості товарів, стверджував, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої позивачем, або беззаперечною підставою для незастосування першого методу її визначення.
Наполягав, що не наведення у спірних рішеннях належного порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, свідчить про необґрунтованість та невмотивованість таких рішень, що є самостійною підставою для їх скасування.
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 20 000 грн надав договір про надання правової допомоги № б/н від 14.03.2024, додаткові угоди № 1 та № 2 до договору про надання правової допомоги від 14.03.2024 та докази сплати витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року по справі № 520/7440/24 адміністративний позов ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» (ідентифікаційний код юридичної особи: 44290406; адреса юридичної особи: Україна, 61046, Харківська обл., місто Харків, пр. Московський, будинок 273) до Чернігівської митниці (ідентифікаційний код юридичної особи: 43985581, Адреса: 14017, Чернігівська обл., м. Чернігів, проспект Перемоги, 6) про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови - задоволено.
Визнано протиправними та скасовано: рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000003/2 від 15.01.2024 та картку відмови № UA102020/2024/000008 від 15.01.2024, винесені Чернігівською митницею.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (ідентифікаційний код юридичної особи: 44290406; адреса юридичної особи: Україна, 61046, Харківська обл., місто Харків, пр. Московський, будинок 273) витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 8390,03 грн та витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 20000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці (ідентифікаційний код юридичної особи: 43985581, Адреса: 14017, Чернігівська обл., м. Чернігів, проспект Перемоги, 6)
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, необґрунтованість та порушення норм процесуального і матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» до Чернігівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що судом першої інстанції залишено поза увагою обставини невірного визначення позивачем умов поставки, оскільки використовуючи термін CPT, він зазначив не місце передачі товару перевізнику, як передбачають умови поставки CPT, а кінцевий пункт призначення товару – UA Харків, що характерно для умов поставки (DAP, DPU, DDP). Отже, позивачем визначено умови поставки товарів з порушенням Правил «Інкотермс 2020», у зв`язку з чим у посадових осіб митниці виникли сумніви щодо дійсності понесених продавцем витрат на доставку товарів саме до міста Харків, Україна. Крім того, жодним пунктом контракту від 15.05.2023 № NTL20230515 не визначено чи включено в ціну товару витрати на перевезення та вартість розвантажувально-навантажувальних робіт в порту Гданськ Польща, що свідчить про недекларування складових митної вартості в повному обсязі, чим порушено вимоги пункту 6 частини 10 статті 58 МК України.
Стверджував, що питання оплати за спірний товар також залишено поза увагою суду першої інстанції та не досліджено належним чином обставини того, що з інвойсу від 14.11.2023 № NVLOP231114/1 неможливо встановити, яким чином здійснюється оплата за товар та строки такої оплати, що унеможливлює належну перевірку достатності документів, наданих до митного оформлення позивачем, та виконання ним обов`язку, передбаченого пунктом 4 частини 2 статті 53 МК України.
Крім того, невідомо, на яку саме тканину складена калькуляція собівартості продукції від 14.11.2023 № NVLOP231114/1, оскільки у ній не зазначено жодного артикулу або назви тканини (характеристики), щоб ідентифікувати з оцінюваними товарами.
Звернув увагу, що до митного оформлення також не було надано експортну митну декларацію країни відправлення Китаю, водночас, надана позивачем митна декларація Т1, яка є транзитною декларацію, не дає повну інформацію про товар та його вартість. Крім того, жодний з наданих до митного оформлення документів не містить інформації про вартість оформлення декларації Т1, що свідчить про не включення таких витрат до митної вартості товару.
Переконував, що звіт про оцінку майна від 12.01.2024 № 20-36/01-2024 не дає можливості впевнитись у достовірності, об`єктивності наведеної інформації та здійснити його перевірку у відповідності до положень частини 21 статті 58 МК України, оскільки наведені експертом посилання інтернет-ресурcів alibaba.com на цінові пропозиції подібних товарів є неактуальними, у зв`язку з чим, тканини вказані на цих сайтах неможливо ідентифікувати з оцінюваними. Крім того, невідомо яким чином розраховувались та включались транспортні витрати експертом при здійснені аналізу.
З урахуванням викладеного зазначив, що вищеперераховані чинники безпосередньо впливають на формування митної вартості, а надання декларантом до митного оформлення неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митного законодавства щодо підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів, у зв`язку з чим, вважав оскаржуване рішення про коригування митної вартості та карту відмову такими, що прийняті з дотриманням вимог МК України, а отже є законними та скасуванню не підлягають.
Окремо додав, що декларант не звертався до відповідача щодо випуску спірного товару у вільний обіг згідно з частиною 7 статті 55 МК України шляхом надання гарантій, що підтверджується МД ІМ 40 ДЕ від 15.01.2024 № 24UA102020000285U3, у якій у графі 48 відсутній строк відстрочення платежів, а у графі «В» відсутній код розрахунку «55». Тобто позивач погодився із скоригованою відповідачем митною вартістю товарів та самостійно при митному оформленні у МД зазначив 6 (резервний) метод, оформив МД на загальних підставах та сплатив до Державного бюджету України митні платежі на загальну суму 564813,83 грн, що також залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.07.2024 у справі № 120/15468/23, зазначив, що розрахунок судового збору у випадку оскарження рішення про коригування митної вартості разом з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення має здійснюватися виходячи лише з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями. Суд не повинен додатково визначати судовий збір за оскарження картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлення випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення як немайнову вимогу, у зв`язку з чим, з урахуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, позивач, у спірних правовідносинах мав сплатити судовий збір у розмірі 4 289,61 грн (357 468,16 грн х 1,5% х 0,8), разом з тим, судом першої інстанції стягнуто з відповідача 8390,03 грн, що значно перевищує належну до стягнення суму.
Крім того, вважав, що витрати на послуги адвоката у сумі 20000,00 грн є явно необґрунтованими та завищеними, оскільки вказана справа є справою незначної складності та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність поданих представником позивача процесуальних документів є недостатнім для визначення суми до відшкодування у вказаному розмірі.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві, позивач заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим просив залишити апеляційну скаргу Чернігівської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року у справі № 520/7440/24 без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду 17.03.2025 року у справі № 520/7440/24 – без змін.
В обґрунтування відзиву підтримав власну правову позицію, викладену у позовній заяві та додатково зазначив, що позивачем надано відповідачу документи, які в сукупності виключають розбіжності, що мають вплив на правильність визначення митної вартості, містять достатні відомості про складові митної вартості. Позивачем повністю документально підтверджено, що витрати на транспортування, на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням, включено до ціни товару, що кореспондується як з умовою поставки CPT, так і з наданими позивачем та вже наявними у відповідача документами до названого (кінцевого) місця призначення - Україна, а тому протилежні припущення відповідача є виключно результатом не ознайомлення з отриманими документами та намаганням спотворити реальні факти, що є підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішення та картки відмови.
Зауважив, що проведення аналізу та виявлення недоліків у джерелах довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків не входить до повноважень посадових осіб митних органів. Наголосив, що посадові особи митного органу не є експертами чи спеціалістами у відповідній сфері та повинні діяти в межах своїх посадових інструкцій та рекомендацій, натомість, відповідач, при дослідженні висновку експерта намагався перейняти на себе його повноваження за відсутності відповідної компетенції.
Переконував, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи, які є доведеними, а рішення прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права,  тому апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення - без змін.
У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
У судовому засіданні представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити у їх задоволенні з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС», зареєстроване як суб`єкт господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.06.2021 (податковий номер 44290406). Основний вид діяльності за КВЕД: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
15.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (Покупець) та NOVINO TRADING LIMITED (Постачальник) укладено контракт № NTL20230515.
Між ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» та NOVINO TRADING LIMITED19.09.2023 підписано додаткову угоду б/н до контракту від 15.05.2023 № NTL20230515, якою доповнено статтю 3 Контракту.
Абзацом першим статті 1 Контракту визначено: “За цим договором Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві товари сорту (далі – “Товар”).
Абзацом другим статті 2 Контракту встановлено: “Загальна кількість і асортимент поставленого Товару складається з партій товару, кількість яких визначається в інвойсі на кожну поставку.”
Відповідно до статті 3 Контракту: “Поставка Товару за цим договором здійснюється в повній відповідності з ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки визначаються і узгоджуються Сторонами для кожної окремої партії Товару і вказуються в інвойсі…”
Статтею 4 Контракту визначено: “Ціна за одиницю Товару узгоджується і встановлюється в інвойсі на кожну окрему партію Товару до цього договору. Загальна сума договору визначається загальною кількістю поставленого товару за Договором. Валюта контракту і платежів – долар США.”
З метою митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно з контрактом № NTL20230515 від 15.05.2023, декларантом подано до Чернігівської митниці  електрону митну № 24UA102020000270U3 від 15.01.2024 на товари, що надійшли на адресу ТОВ "ОПЦИОН ПЛЮС" за зовнішньоекономічним контрактом від 15.05.2023 № NTL20230515.
На підтвердження заявленої в цій митній декларації інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 26981,05 доларів США, разом із декларацією було подано наступні документи:
1. Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 14.11.2023;
2. Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice)  від 14.11.2023 № NVLOP231114/1;
3. Коносамент (Bill of lading) від 16.11.2023 № COSU8044942390;
4. Автотранспортна накладна (Road consignment note) від 04.01.2024  №0164;
5. Декларація (Dispatch note model T1) від 03.01.2024 № 24PL322080NS6DJRS6;
6. Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № NVLOP231114/1 від 14.11.2023;
7. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 25.09.2023 № NTR20230925/2-2 (з перекладом);
8. Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 12.01.2024  № 20-36/01-2024;
9. Розрахунок ціни (калькуляція) від 14.11.2023  № NVLOP231114/1 (з перекладом);
10. Додаткова угода № б/н від 19.09.2024 до Контракту  від 15.05.2023 № NTL20230515;
11. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NTL20230515 від 15.05.2023;
12. Видаткова накладна № NVLOP231114/1 від 14.11.2023 (з перекладом);
13. Відвантажувальна специфікація № NVLOP231114/1 від 14.11.2023 (з перекладом); 
14. Комерційна пропозиція № NTL20230501 від 01.05.2023 (з перекладом);
15. Лист № 12/20-1 від 20.12.2023 з інформацією від ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що страхування вантажу не здійснювалося;
16. Лист № 12/20-2 від 20.12.2023 з інформацією від ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС», що вантаж не підлягає ліцензуванню; 
17. Лист № NVLOP231114/1-1 від 14.11.2023 з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом);
18. Лист № NVLOP231114/1-2 від 14.11.2023 з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом);
19. Лист № NVLOP231114/1-3 від 14.11.2023 з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом);
20. Лист № NVLOP231114/1-4 від 14.11.2023 з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом);
21. Лист № NVLOP231114/1-5 від 14.11.2023 з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб отримано не було (з перекладом);
22. Якісний опис № NVLOP231114/1 від 14.11.2023 (з перекладом).
Вказані документи були подані декларантом до митного органу разом з митною декларацією, що також підтверджено представником митного органу у відзиві на позов. Копії вказаних документів також містяться в матеріалах справи. 
Митну вартість було заявлено за першим методом (ціною договору).
Відповідачем 15.01.2024 направлено повідомлення позивачу № 772268, в якому зазначено наступне: “На виконання вимог частини 3 статті 53 МКУ від 13 березня 2012 № 4495 VІ (зі змінами та доповненнями), в зв`язку з відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів необхідне подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів : виписку з бухгалтерської документації за попередні оформлення; копію митної декларації країни відправлення; Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні в нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.”.
Позивачем 15.01.2024 надано наступні відповіді на повідомлення відповідача, в яких зазначено наступне: 
- у відповіді № 15/01/24-1 щодо надання виписки з бухгалтерської документації за попередні оформлення повідомлено, що митне оформлення товару здійснюється за митною декларацією № 24UA102020000270U3, до якої відповідачу вже було надано всі необхідні та наявні документи. Натомість, витребування документів, а саме виписки з бухгалтерської документації за попередні оформлення, є незаконним, адже такі документи не мають жодного відношення до митного оформлення за конкретною митною декларацією № 24UA102020000270U3. Відносно такого додаткового документа, як виписка з бухгалтерської документації в межах митного оформлення за митною декларацію № 24UA102020000270U3, зазначено, що пунктом 4 частини 3 статті 53 МК України передбачено, що митний орган виключно у встановлених цією частиною випадках може витребувати такий документ, як виписку з бухгалтерської документації, та лише у випадку наявності такого документа. В свою чергу, статтею 5 Контракту № NTL20230515 від 15.05.2023 встановлено, що Сторони домовилися, що оплата Товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу – три місяці з моменту поставки (митного оформлення). Можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд Покупця. На момент митного оформлення оплата за партію оцінюваного товару не була здійснена. Отже, рахунок сплачено не було, банківські платіжні документи відсутні, а тому відповідно до пункту 4 частини 3 статті 53 МК України надання ТОВ “ОПЦИОН ПЛЮС” виписки з бухгалтерської документації на законодавчому рівні не вимагається. 
- у відповіді № 15/01/24-2 щодо копії митної декларації країни відправлення повідомлено, що пунктом 7 частини 3 статті 53 МК України встановлено, що митний орган виключно у встановлених цією частиною випадках може витребувати такий додатковий документ, як копія митної декларації країни відправлення, та лише у випадку наявності такого документу. Вказано, що декларацію № 24PL322080NS6DJRS6 від 03.01.2024 ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» подано разом із митною декларацією № 24UA102020000270U3, яка вже знаходиться у відповідача. 
Копія повідомлення про прийняття досилки в базу даних від 15.01.2024 надається у додатках.
Відповідачем 15.01.2024 було направлено позивачу повідомлення № 772297  щодо проведеної консультації, на яке позивачем до Чернігівської митниці надіслано лист від 15.01.2024 № 150, в якому ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» повідомило, що разом із митною декларацією № 24UA102020000270U3 ним подано усі необхідні та наявні документи, як за основним переліком на підтвердження митної вартості товару за частиною 2 статті 53 МК України, так і додаткові документи за частинами 3, 4 статті 53 МК України, якими повністю підтверджено правильність визначення митної вартості товару декларантом. Також ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» надано відповіді на повідомлення № 772268 від 05.01.2024 щодо витребуваних документів. Наголошено, що спрацювання ризиків АСАУР та наявність в ЄАІС іншої цінової інформації про ідентичні або подібні товари не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Подані ТОВ “ОПЦИОН ПЛЮС” документи є достатніми та такими, що у своїй сукупності підтверджують достовірність наданої інформації, а тому застосуванню підлягає перший метод визначення митної вартості товару. 
15.01.2024 відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000003/2, в якому вказано наступне: “…Причина здійснення коригування митної вартості. В порядку контролю правильності визначення митної вартості (ч. 1 ст. 54 МКУ) товару, реалізуючи право, передбачене п. 1 ч. 5 ст. 54 МКУ, та керуючись Методичними рекомендаціями здійснено перевірку достовірності інформації, що наведена в поданих до митного оформлення документах. За результатами її опрацювання встановлено наступне: 1. Відповідно до інвойсу від 14.11.2023 № NVLOP231114/1 доставка товару здійснюється на умовах CPT – UA Харків. Термін CPT “Carriage Paid To” (… named place of destination), або “Фрахт/перевезення оплачені до” (… назва місця призначення), означає, що продавець доставить товар названому ним перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Таким чином, контрактна ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів і вартості доставки до місця призначення. Крім того, згідно з CMR від 04.01.2024 № 0164 поставка вантажу здійснювалася через Гданськ (Польща), тобто в цьому порту товар було вивантажено з борта судна і завантажено на автомобіль з реєстраційними номерами AX4402MX/ AX2259XM для його подальшого перевезення до України. Відповідно до п.3 контракту від 15.05.2023 № NTL20230515 “Умови доставки” зазначено, що “Постачальник зобов`язаний завантажити товар на борт судна в порту навантаження в зазначену дату або в узгоджений період”, а відповідно до п.7 цього контракту покупець приймає товар, отриманий від постачальника в порту призначення, тобто здійснюється передача товару покупцю, Тобто згідно коносаменту від 16.11.2023 № COSU8044942390 портом призначення є Gdansk, Poland. Це означає що продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення Gdansk, Poland. Також жодним пунктом контракту від 15.05.2023 № NTL20230515 не визначено чи включає в себе ціна товару витрати на перевезення та вартість розвантажувально-навантажувальних робіт в порту Гданська (Польща). До митного оформлення було надано лист продавця від 14.11.2023 № NVLOP231114/1-1 про те, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару. Але, відповідно до наданої калькуляції собівартості продукції від 14.11.2023 №NVLOP231114/1-1, складеної за період виробництва товару з 07.08.2023 по 08.09.2023, зазначена ціна тканин включає лише фрахт. Таким чином, до митної вартості товару не були включені витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваного товару, та інші витрати, пов`язані з його транспортуванням до місця призначення (Україна). Таким чином, зазначене свідчить про недекларування складових митної вартості у повному обсязі, чим порушено вимоги п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України. 2. Згідно зі ст. 5 “Умови оплати” контракту від 15.05.2023 № NTL20230515 сторони домовилися, що оплата за товар здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу – три місяці з моменту поставки (митного оформлення), також можлива стовідсоткова передоплата. Згідно з інвойсом від 14.11.2023 NVLOP231114/1 невідомо яким чином здійснюється оплата за товар. Банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів, до митного оформлення не надано, а тому наразі неможливо перевірити їх заявлену вартість. 3. Також невідомо на яку саме тканину складена калькуляція собівартості продукції від 14.11.2023 № NVLOP231114/1, так як не зазначено жодного артикулу або назви тканини (характеристики), щоб ідентифікувати з оцінюваними товарами. 4. До митного оформлення надано митну декларацію Т1 від 03.01.2024 № 24PL322080NS6DJRS6, але в жодному документі не вказано вартість її оформлення, і як наслідок такі витрати до митної вартості товару включено не було. В даній митній декларації неможливо перевірити вартість та умови поставки товару в зв`язку з їх відсутністю. До митного оформлення митну декларацію країни відправлення (експорту, а саме Китаю) надано не було. Транзитна митна декларація Т1 – це документ, який є митною гарантією і застосовується для товарів при ввезенні на територію Євросоюзу або транзиту товарів цією територією. Дана транзитна митна декларація виписана в країні Польща. 5. У звіті про оцінку майна від 12.01.2024 № 20-36/01-2024 наведені експертом посилання інтернет-ресурcів alibaba.com на цінові пропозиції подібних товарів перевірити неможливо, оскільки вони вже неактуальні. Наданий до звіту аналіз, використовує дані сайтів з тканинами, які неможливо ідентифікувати з оцінюваними, так як невідомі характеристики наданих до звіту цінових пропозицій на тканини. Крім того, невідомо яким чином розраховувались та включались транспортні витрати експертом при здійснені аналізу. Таким чином, цей звіт не дає можливості впевнитись у достовірності, об`єктивності наведеної інформації та здійснити його перевірку у відповідності до положень ч. 21 ст. 58 МК України. Враховуючи розбіжності в документах, які можуть свідчити про викривлення дійсної вартості товару, та у зв`язку з відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару особі, уповноваженій на декларування, було запропоновано надати наступні додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення; виписку з бухгалтерської документації за попередні поставки. Надання вказаних документів дасть змогу підтвердити заявлений рівень митної вартості товару. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. В свою чергу, декларант відмовився від надання додаткових документів, про що було повідомлено листами від 15.01.2024 №№ 15/01/24-1, 15/01/24-2. У зв`язку з неподанням особою, уповноваженою на декларування, документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у ч. 2, 3 ст. 53 МК України, враховуючи розбіжності в документах, відсутність усіх складових митної вартості товарів, приймаючи до уваги митні оформлення товарів, здійснені в попередній період (згідно з ціновою базою даних ЄАІС Держмитслужби), а також враховуючи вимоги ч.6 ст. 54 МК України та те, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 та ч. 2 ст. 58 МК України декларант має подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, є підстави для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості (за ціною договору) та для визначення митним органом митної вартості товару самостійно. Відповідно до ч. 5 ст. 55 та ч. 4 ст. 57 МК України проведена консультація з особою, уповноваженою на декларування, з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товару на підставі інформації, яка наявна у митного органу, визначення основи вартості та обміну наявною інформацією. Враховуючи вимоги ч. 6 ст. 54 МК України підстави для визнання заявленої митної вартості товару відсутні. Проаналізувавши митні оформлення товарів встановлено, що згідно з ціновою базою даних ЄАІС Держмитслужби за митними деклараціями:  від 24.10.2023 № 23UA504080003458U1 митне оформлення товару за кодом 5407619000 згідно УКТЗЕД “Тканина з синтетичних комплексних нетекстурованих ниток поліефіру 100%, вибивна. Тканина без покриття та просочення, яке можна виявити не озброєним оком. Країна виробництва CN”, вагою 1052 кг, здійснено за рівнем митної вартості 5,53 USD/кг на умовах CPT, поставка товару здійснювалась з Китаю; від 09.10.2023 № 23UA504080003275U9 митне оформлення товару за кодом 5407613000 згідно УКТЗЕД “Тканина з синтетичних комплексних ниток пофарбована склад: синтетичних комплексних нетекстурованих ниток поліефіру 100% без покриття та просочення, яке можна виявити неозброєним оком. Країна виробництва - CN”, вагою 10379,92 кг здійснено за рівнем митної вартості 5,53 USD/кг на умовах CPT, поставка товару здійснювалась з Китаю. А тому митну вартість товарів скориговано відповідно до ст. 64 МК України за резервним методом відповідно до наявної у митного органу цінової інформації ЄАІС Держмитслужби щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено: митні декларації по товару № 1 від 24.10.2023 № 23UA504080003458U1, по товару № 2 - від 09.10.2023 № 23UA504080003275U9. Митну оцінку товарів №№ 1, 2 здійснено за резервним методом з розрахунку 5,53 USD/кг. Причини незастосування попередніх методів визначення митної вартості: 1) за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) – з наведених вище причин; 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів – відсутність інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів – відсутність інформації щодо вартості операцій щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості – відсутність достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (ст. 62 МК України); 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість) – відсутність інформації щодо обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (ст. 63 МК України).Зазначене унеможливлює визначення митної вартості товару шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст. 58 – 63 МК України, а тому його митну вартість скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до положень ст. 64 МК України.”
Відповідачем також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA102020/2024/000008 від 15.01.2024, яка містить причини її прийняття, аналогічні обставинам прийняття спірного рішення про коригування.
У зв`язку з відмовою відповідача у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102020/2024/000008 від 15.01.2024 та винесенням рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000003/2 від 15.01.2024, позивач подав нову митну декларацію ІМ 40 ДЕ МД № 24UA102020000285U3.   
Позивачем було визначено митну вартість товару згідно з інвойсом № NVLOP231114/1 від 14.11.2023, яка становить 26981,05 доларів США (графа 22 митної декларації №24UA102020000270U3).
Суми платежів, нарахованих за митною вартістю згідно з інвойсом № NVLOP231114/1 від 14.11.2023 склали 10209,26 грн (вид 020 – мито) та 206226,88 грн (вид 028 - ПДВ), що вказано у графі В “Подробиці розрахунків” митної декларації № 24UA102020000270U3.
Суми платежів, нараховані за митною вартістю, визначеною відповідачем, склали 27070,97 грн (вид 020 – мито) та 546833,63 грн (вид 028 - ПДВ), що вказано у графі В “Подробиці розрахунків” нової митної декларації ІМ 40 ДЕ МД № 24UA102020000285U3.
Різниця між сумами платежів, нарахованими за митною вартістю згідно з інвойсом № NVLOP231114/1 від 14.11.2023 (10209,26 + 206226,88 = 216436,14 грн) та сумами платежів, нарахованими за митною вартістю, визначеною відповідачем (27070,97 грн + 546833,63 грн = 573904,60 грн) склала 573904,60 - 216436,14 = 357468,46 гривень.
Не погоджуючись із вищевказаними рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті електронної  митної декларації, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000003/2 від 15.01.2024, оскільки надані позивачем, як до суду, так і до митного органу документи на підтвердження митної вартості товару, відповідно до частини 2 статті 53 МК України, у повній мірі підтверджують митну вартість товару, підлягають обчисленню та містять всі реквізити, які надають змогу ідентифікували ввезений товар, водночас відповідачем не надано до суду належних та достатніх доказів правомірності винесеного рішення про коригування митної вартості.
Враховуючи визнання рішення про коригування митної вартості товару протиправним та його скасування, суд дійшов висновку, що скасуванню підлягає і картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102020/2024/000008 від 15.01.2024, як така, що прийнята на підставі спірного рішення.
При вирішенні питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд врахував, що розмір оплати послуг представника позивача є визначеним, зафіксованим та документально підтвердженим, а відтак, вважав наявними підстави для відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 20000,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС».
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набрав чинності з 01.06.2012 (далі – МК України).
Статтею 246 МК України встановлено, що   метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина 1 статті 248 МК України).
Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів.
На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.
Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.
Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Положеннями частини 6 статті 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).
За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Водночас, частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16, від 21.06.2022 по справі № 820/6811/16, від 20.03.2024 по справі № 826/5959/17.
Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15) та у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 по справі № 826/15125/17.
З огляду на вищенаведені у цій постанові положення Контракту, колегія суддів зазначає, що документами, на підставі яких повинна була визначена вартість товару при здійсненні митного оформлення ввезених на митну територію України товарів за митною декларацією № 24UA102020000270U3 від 15.01.2024, є відповідний інвойс.
Так, відповідно до інвойсу від 14.11.2023 № NVLOP231114/1, позивачу поставлялись товари :
- POLYESTER FABRIC #1, кількістю 9778,00 метрів, ціна за метр – 0,45 дол. США, загальна вартість – 4400,10 дол. США;
- POLYESTER FABRIC #2, кількістю 64517,00 метрів, ціна за метр – 0,35 дол. США, загальна вартість – 22580,95 дол. США .
Загальна вартість партії імпортованих товарів склала 26981,05 дол. США.
Вищенаведеним інвойсом підтверджено, що товар поставлявся на умовах CPT-Kharkiv, що узгоджується з умовами контракту.
Як вбачається з матеріалів справи, інвойсом № NVLOP231114/1 від 14.11.2023   передоплату не визначено. Тобто, з огляду на положення пункту 5 Контракту позивач повинен був здійснити платіж протягом трьох місяців з моменту поставки (митного оформлення) товару.
Колегія суддів зазначає, що виникнення обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості за ціною угоди, митний орган пов`язує з твердженням про ненадання позивачем документів, які у повному обсязі підтверджують заявлену митну вартість та дозволяють ідентифікувати ввезені товари, а також з наявною ціновою інформацією в ЄАІС Держмитслужби України щодо подібних/аналогічних товарів митне оформлення яких вже здійснено за ціною вищою ніж рівень митної вартості задекларований позивачем, у зв`язку з чим зроблено висновок про не зазначення всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових його митної вартості, та, як наслідок, недоведеність заявленої позивачем митної вартості імпортованих товарів.
На підставі викладеного, відповідно до вимог частини 5 статті 55 МК України була проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у розпорядженні митного органу, за наслідками чого  позивача було повідомлено, що він або уповноважена ним особа за власним бажанням можуть подати додаткові, наявні у них документи, для підтвердження заявленої митної вартості товару. 
Враховуючи, що позивачем на вказані повідомлення надіслано листи про те, що разом з поданими до митного оформлення ЕМД вже надано всі наявні документи, а інші документи надаватися не будуть, митним органом, з посиланням на статтю 64 МК України, прийнято спірне рішення про коригування митної вартості задекларованого товару за резервним методом відповідно до наявної у митного органу цінової інформації ЄАІС Держмитслужби, щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено.
Надаючи оцінку правомірності рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000003/2 від 15.01.2024, колегія суддів встановила наступне.
Так, з посиланням на аналіз баз даних АСМО “Інспектор” та ЄАІС Держмитслужби України та встановлення, що рівень митної вартості подібних товарів у максимально наближений час є більшим і становить 5,53 дол. США/кг (МД № 23UA504080003458U1 від 24.10.2023 по товару № 1 та МД № 23UA504080003275U9 від 09.10.2023 по товару № 2), митну вартість імпортованих позивачем товарів скориговано до рівня 5,53 дол. США/кг.
Колегія суддів зазначає, що порядок коригування митної вартості товарів встановлено статтею 55 МК України. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості. 
Однак, як вбачається зі змісту спірних рішень про коригування митної вартості, відповідач, обґрунтовуючи застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, зазначаючи номера та дати порівняльних митних декларацій та умови поставки, обсяги партій за ними, залишив поза увагою відмінність найменувань товарів, обсягу партій та виробника імпортованих позивачем товарів з відомостями з порівняльних ЕМД, не відобразивши при цьому пояснень щодо зроблених коригувань з наведенням порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, зокрема, обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов за митною декларацією позивача та деклараціями, які використані митним органом при визначенні митної вартості. 
З наданих до матеріалів справи порівняльних митних декларацій № 23UA504080003458U1 від 24.10.2023 та № 23UA504080003275U9 від 09.10.2023, які брались відповідачем за основу при коригуванні митної вартості товарів, вбачається, що кількісні та якісні характеристики імпортованих товарів за вказаними документами є відмінними від тих, що декларувались позивачем.
Так, відповідно до порівняльної ЕМД № 23UA504080003458U1 від 24.10.2023 декларувався товар 1: Трикотажне полотно ворсове з синтетичних волокон поліефіру 100%. Полтно без покриття та просочення, яке можна виявити неозброєним оком. Виробник: FUXIN FUYI INDUSTRY CO.LTD. Торговельна марка: FUXIN K, Країна виробництва: CN. Маса брутто (кг) – 5275 кг, маса нетто – 5090 кг.
Згідно порівняльною № 23UA504080003275U9 від 09.10.2023 декларувався товар 2: Полотно трикотажне, виготовлене з синтетичних поліуретанових (еластомірних) монониток 6%, інші волокна 94% намотане на бобіну з пресованого гофрокартону та обгорнуте у п/е плівку. Полтно без покриття та просочення, яке можна виявити неозброєним оком. Виробник: FUXIN FUYI INDUSTRY CO.LTD. Торговельна марка: FUXIN, Країна виробництва: CN. Маса брутто (кг) – 1452,08 кг, маса нетто – 1406,18 кг.
Разом з цим, відповідно до поданої до митного оформлення ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» ЕМД № 24UA102020000270U3 від 15.01.2024, позивачем імпортувались такі товари:
Товар № 1 – Тканина вибивна, з 100% комплексних не текстурованих поліефірних ниток, без покриття або просочення. Випускається в рулонах шириною 220 (+/-10) см. Поверхнева щільність складає – 115 (+/-10)г/м2:POLYESTER FABRIC #1 - 9778,00 м. Виробник NOVINO TRADING LTD. Країна виробництва: CN. Маса брутто (кг) – 2150, маса нетто (кг) – 2107,2;
Товар № 2 – Тканина пофарбована полотняного переплетення, з 100% комплексних нетекстурованих поліефірних ниток, без покриття або просочення. Випускається в рулонах шириною 220 (+/-10) см. Поверхнева щільність складає – 90 (+/-10)г/м2: POLYESTER FABRIC #2 – 64517,00 м. Виробник NOVINO TRADING LTD. Країна виробництва: CN. Маса брутто (кг) – 11050, маса нетто (кг) – 10830,1.
З аналізу вищенаведеної ЕМД позивача, вбачається, що види товару, їх якісні та кількісні характеристики (за назвою, складом, характеристиками щодо поверхневої щільності, виробником) є суттєво відмінними з порівняльними деклараціями, що могло мати істотний вплив на визначення ціни за одиницю товару. 
Наведене у сукупності дає підстави для висновку, що зазначені у порівняльних деклараціях товари не є подібними (аналогічними) товарам, вказаним у ЕМД № 24UA102020000270U3 від 15.01.2024, а отже не могли слугувати підставою для коригування митної вартості товарів.
Крім того, в межах спірних правовідносин колегією судів встановлено, що при використанні вказаних відповідачем порівняльних митних декларацій, які містять раніше визнані (визначені) митними органами митні вартості, було залишено поза увагою, що зазначені у них відомості внесені на підставі рішення про коригування митної вартості, яке внаслідок оскарження в судовому порядку скасоване.
Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року по справі № 520/38200/23, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2024, визнано протиправними та скасовані рішення про коригування та картки відмови щодо митних декларації, які використовувалися апелянтом для коригування  митної вартості № 23UA504080003458U1 від 24.10.2023 та № 23UA504080003275U9 від 09.10.2023.
А отже і застосування зазначеної цінової інформації відповідачем при коригуванні митної вартості імпортованих позивачем товарів є необґрунтованим.
Крім того, у цій справі в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставини того, що митний орган застосовував чи намагався застосувати інші методи визначення митної вартості товару, які передують резервному, відповідачем не надано обґрунтувань неможливості застосування таких методів (лише вказано про відсутність таких відомостей без належного мотивування), що за викладеним у постанові Верховного Суду від 20.06.2023 року у справі № 1.380.2019.006247 правовим висновком є підставою для визнання рішення про коригування митної вартості необґрунтованим.
Що стосується посилання митного органу на спрацювання ризиків АСАУР, що вже свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для витребування додаткових документів, колегія суддів зазначає, що спрацювання певних профілів ризиків таких систем саме собою не може свідчити про неправильне визначення митної вартості товару декларантом. А наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди раніше випущені товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від певних обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Такий правовий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 23.09.2021 р. у справі № 814/1043/16.
Колегія суддів зазначає, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Так, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18, наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Надаючи оцінку твердженням митного органу про не включення позивачем до контрактної ціни за товар суми вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів і вартості доставки до місця призначення, та, як наслідок, не підтвердження витрат на перевезення та вартість розвантажувально-навантажувальних робіт в порту Гданськ Польща, з огляду на умови поставки CPT, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до положень пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, на підтвердження митної вартості товару надаються, але виключно в тому випадку, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару. 
Згідно з частинами 4, 5 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
За визначенням. наведеним у частині 8 статті 58 МК України, термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
В силу приписів частини 9 статті 58 МК України розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
На виконання положень частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем:
а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;
б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;
в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при митному оформленні товару з метою правильного визначення митної вартості, включаються витрати, які за умовами контракту та відповідного інвойсу, понесені безпосередньо покупцем, при цьому додавання таких витрат робиться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Отже, якщо за умовами поставки витрати на транспортування включені у вартість товару, вимагання митницею документів, яких не існує, не можна вважати правомірним.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до статті 3 Контракту, продавець зобов`язується доставити товар покупцю у повній відповідності з Інкотермс 2010 на умовах поставки, які зазначені в інвойсі.
Виходячи зі змісту наданого до митного оформлення інвойсу від 14.11.2023 № NVLOP231114/1 доставка товару здійснюється на умовах CPT – UA Харків.
Згідно з правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, поставка товарів на умовах CPT (фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.
Відповідно до інвойсу № NVLOP231114/1 від 14.11.2023, названим (кінцевим) пунктом призначення, у відповідності до статті 3 Контракту є місто Харків (Україна), а не Гданськ (Польща), як помилково стверджує відповідач, що враховуючи умови статті 3 Контракту свідчить про те, що  витрати щодо транспортування товару до місця призначення, зазначеного в інвойсі, покладаються на продавця, тобто вартість транспортування на всьому маршруті до названого місця призначення - Харків (Україна) включена у ціну товару.
Листом постачальника № NVLOP231114/1-1 від 14.11.2023 також підтверджено, що у відношенні товару, відвантаженого за інвойсом № NVLOP231114/1 від 14.11.2023 в ціну товару включено вартість перевезення, логістики, вантажно-розвантажувальних робіт.
При цьому, судом встановлено, що відповідачу одночасно з митною декларацією все одно надалися Коносамент (Bill of lading) від 16.11.2023 № COSU8044942390 та автотранспортна накладна (Road consignment note) від 04.01.2024  № 0164, які містять посилання на інвойс та контракт та узгоджуються за показниками ваги товару та маршрутом перевезення.
Дослідивши копію автотранспортної накладної (CMR) від 04.01.2024 № 0164, яка також надавалася до митного оформлення, колегією суддів встановлено, що у графі 5 цієї CMR міститься пряме посилання на інвойс № NVLOP231114/1 від 14.11.2023, в якому визначено умову поставки CPT Kharkiv, Ukraine. Тобто, у CMR від 04.01.2024 № 0164 вказано всі відомості та обставини відправлення та переміщення партії товару, а саме: - у графі 4 CMR місцем навантаження товару є Гданськ, Польща. - у графі 3 CMR місцем розвантаження є Україна, що узгоджується з умовами статті 3 Контракту та інвойсом № NVLOP231114/1 від 14.11.2023.
Колегія суддів зауважує, що місто – Гданськ, було транзитним/проміжним пунктом розвантаження товару, після якого товар надійшов вже до названого (кінцевого) місця призначення в Україну, що відповідає умовам поставки CPT Kharkiv, Ukraine. При цьому, дані CMR від 04.01.2024 № 0164 кореспондуються з усіма іншими наданими документами на підтвердження включення витрат у ціну товару до кінцевого місця призначення – України, а отже зазначені відповідачем сумніви у не включенні позивачем усіх складових транспортних витрат до митної вартості товару є необґрунтованими та свідчать про неповне дослідження наданих до митного оформлення документів.
Крім того, відповідачем взагалі не наведено будь-яких обрахунків складових витрат на транспортування з міста Гданськ (Польща) до міста Харків (Україна), які б ґрунтувалися на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, та підлягали б включенню позивачем до складу митної вартості спірного товару.
Враховуючи, що товар поставлявся на умовах CPT Kharkiv, Ukraine за рахунок продавця, а вартість транспортування за маршрутом Ningbo (Китай) - Гданськ (Польща) - Харків (Україна) була включена до собівартості товару, колегія суддів дійшла висновку про те, що у позивача був відсутній обов`язок з надання на підтвердження заявленої митної вартості додаткових документів щодо вартості перевезення, логістики, вантажно-розвантажувальних робіт з міста Гданськ (Польща) до міста призначення - Харків (Україна).
Посилання митного органу на калькуляцію собівартості від 14.11.2023 № NVLOP231114/1-1, як на документ, відповідно до змісту якого до ціни товару включено лише фрахт, не свідчить про наявність обов`язку у позивача додатково включати до складу митної вартості товару витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваного товару при транспортуванні з міста Гданськ (Польща) до міста Харків (Україна), оскільки поняття «фрахт» включає в себе всю вартість перевезення вантажу, яке у спірних правовідносинах розпочалося з Ningbo (Китай), а не з міста Гданськ (Польща), та відбулося за рахунок продавця.
З огляду на те, що спірне рішення відповідача не містить таких підстав коригування, як визначення позивачем умов поставки товарів з порушенням Правил «Інкотермс 2020», відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними.
Надаючи оцінку доводам відповідача про не включення до митної вартості товарів витрат, понесених на оформлення митної декларації Т1 від 03.01.2024 № 24PL322080NS6DJRS6, колегія суддів зазначає наступне.
Так, Конвенцією про процедуру спільного транзиту (далі – Конвенція), до якої Україна приєдналась 30.08.2022 відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про процедуру спільного транзиту» від 30.08.2022 № 2555-IX, визначено заходи щодо транзитного перевезення товарів між Співтовариством і країнами ЄАВТ, а також між самими країнами спільного транзиту, в тому числі, у відповідних випадках, стосовно товарів, які перевантажують, направляють далі або складують, шляхом запровадження процедури спільного транзиту незалежно від виду і походження товарів.
Частиною 4 статті 1 Конвенції визначено, що транзитні декларації та транзитні документи для цілей процедури спільного транзиту повинні відповідати доповненню III та оформлюватися відповідно до нього.
З аналізу приписів доповнення ІІІ Конвенції вбачається, що транзитна декларація Т1 це документ, який є митною гарантією і застосовується для товарів, що перетинають територію ЄС (Євросоюзу) транзитом або для гарантії доставки товару від кордону ЄС до митного складу, або внутрішньої митниці чи навпаки.
Під транзитною митною декларацією розуміється бланк Т1, що заповнюється на імпортні товари, що транспортуються від одного митного поста до іншого та перетинають територію держави від прибуття до вибуття в незмінному вигляді, тобто, транзитом, і не потрапляють під митні збори і податки. Об`єктом декларування виступають товари, вироблені за межами ЄС, що випливають із США, Азії і митних складів Європи.
Наказом Міністерства фінансів України від 07.10.2022  № 325 затверджено «Порядок реалізації положень Конвенції про процедуру спільного транзиту на території України» (далі – Порядок № 325).
Відповідно до приписів пункту 2 Розділу ІІІ Порядку № 325, транзитні декларації мають включати лише відомості про товари, які переміщуватимуться від однієї митниці відправлення до однієї митниці призначення одним транспортним засобом, згідно зі статтею 24 доповнення I до Конвенції.
Тобто, з аналізу приписів Конвенції та положень Порядку № 325 вбачається, що транзитна декларація Т1 не є документом, що підтверджує понесені витрати на транспортування а лише відображає найменування товару та переміщення його по території ЄС.  
Аналіз пункту 1 частини 10 статті 58 МК України у сукупності з приписами статті 53 МК України дає підстави для висновку, що оскільки позивачем не понесено жодних витрат на транспортування імпортованого товару до м. Харків (Україна», ненадання відомостей щодо вартості оформлення транзитної декларації Т1, яка за своєю суттю є транспортним документом, з огляду на умови поставки CPT, жодним чином не вплинуло на митну вартість товару, визначену умовами договору та не є підставою для здійснення її коригування.
Надаючи оцінку доводам апелянта про не надання до митного оформлення банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваних товарів, що унеможливлює перевірити їх заявлену вартість, колегія суддів зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що умови оплати визначенні статтею 5 Контракту, відповідно до якої, Сторони домовилися, що оплата Товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу – три місяці з моменту поставки (митного оформлення). Можлива стовідсоткова передоплата, на розсуд Покупця.
Таким чином, умови контракту свідчать про те, що як правило, оплата товару згідно з Контрактом здійснюється на умовах відстрочки платежу, а виключення становить можливість стовідсоткової передоплати і тільки на розсуд Покупця.
З матеріалів справи колегією судів встановлено, що згідно з інвойсом № NVLOP231114/1 від 14.11.2023 передоплату не визначено (не встановлено), отже, оплата вказаної партії Товару здійснювалась на умовах відстрочки платежу – три місяці з моменту поставки (митного оформлення).
Як зазначив позивач, на момент митного оформлення оплата за партію оцінюваного товару не була здійснена, доказів зворотного відповідачем не надано.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 МК України передбачено, що банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, надаються за умови якщо рахунок сплачено.
Враховуючи те, що рахунок сплачено не було, відсутні були і банківські платіжні документи, а тому, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 МК України надання ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» таких документів не мало обов`язкового характеру, у зв`язку з чим, доводи відповідача в цій частині є такими, що спростовані дослідженими матеріалами справи.
Твердження апелянта про відсутність у звіті про оцінку майна від 12.01.2024  № 20-36/01-2024 відомостей про актуальні цінові пропозиції подібних товарів, аналізу цінових пропозицій, не надання позивачем доказів на підтвердження врахування експертом витрат на доставку товару до м. Харків при визначенні ринкової вартості товару на умовах CPT Харків колегія суддів відхиляє, оскільки вищевказаний документ не обов`язковим документом у розумінні Митного кодексу України (частина друга статті 53), носить консультаційний характе та відповідно не є первинним документом, який підтверджує митну вартість товару, а тому наявність у звіті недоліків чи не повної інформації не є свідченням про недостовірність вартості об`єкта оцінювання. Такі висновки експерта носять консультаційний характер і не підлягають перевірці митним органом.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 825/1093/16.
Також слід зазначити, що висновки експерта є результатом практичної діяльності фахівця оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, в зв`язку з чим він не може містити інформацію про ціноутворення.
При цьому, твердження відповідача про неактуальність посилань у Висновку експерта № 20-36/01-2024 від 12.01.2024 на інтернет-ресурc alibaba.com, що унеможливлює ідентифікацію тканин” у висновку, за відсутності доказів того, що станом на момент митного оформлення, зазначені експертом посилання на інтернет ресурси з подібними товарами були неактуальними, підлягають відхиленню.
Колегія суддів наголошує, що відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані позивачем товари, встановлено не у висновках експерта, а безпосередньо в інвойсі № NVLOP231114/1 від 14.11.2023. При цьому, висновок експерта № № 20-36/01-2024 від 12.01.2024, надано додатково на підтвердження відсутності заниження митної вартості товару.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 826/7411/15, який підлягає врахуванню в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України, висновки про якісні і вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини є додатковим документом, який подається для підтвердження заявленої митної вартості товарів та повинні оцінюватися у комплексі з іншими документами, поданими позивачем, а інформація, що міститься в таких висновках має виключно інформаційний характер і не може бути визначальною при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів.
Посилання Чернігівської митниці на не зазначення у наданій до митного оформлення калькуляції собівартості продукції від 14.11.2023 № NVLOP231114/1 жодного артикулу або назви тканини, яка імпортується, не спростовує, як хибно вважає відповідач, її ідентифікацію з оцінюваними товарами, оскільки детальний опис конкретного товару міститься у якісному описі № NVLOP231114/1 від 14.11.2023, дані якого кореспондуються як з відомостями інвойсу №NVLOP231114/1 від 14.11.2023, так і з калькуляцією собівартості № NVLOP231114/1 від 14.11.2023.
При цьому, калькуляція собівартості № NVLOP231114/1 від 14.11.2023. яка надавалася позивачем до митного оформлення, містить посилання на Контракт з вказівкою на товари POLYESTER FABRIC #1, POLYESTER FABRIC #2, що узгоджується зі змістом інвойсу № NVLOP231114/1 від 14.11.2023.
Отже, надані до митного оформлення документи не містять розбіжностей та мають всі відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та ціни, яка була фактично сплачена за ці товари.
Щодо тверджень митного органу про не надання декларантом декларації країни відправлення, колегією суддів, дослідивши матеріали справи, встановлено, що відповідачу одночасно з митною декларацією надавалася декларація на підтвердження факту експорту товарів № 24PL322080NS6DJRS6 від 03.01.2024, складена за уніфікованою формою WSPOLNOTA EUROPEJSKA. А відтак, твердження відповідача про зворотне є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.
Крім того, слід зазначити, що копія митної декларації країни відправлення не належить до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до частини 2 статті 53 МК України, а може лише додатково надаватися митному органу виключно у випадку, передбаченому частиною 3 статті 53 МК України за її наявності, проте, відсутність такого документу не впливає на митну вартість, оскільки він не містить відомостей, необхідних для перевірки митної декларації. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 815/6805/17.
З приводу доводів митного органу про те, що позивач відмовився надавати всі документи, які були витребувані митницею, колегія суддів зазначає, що таке твердження відповідача не відповідає дійсності, оскільки в направлених до митниці листах позивач лише повідомив митний орган про відсутність у нього додаткових документів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що таке повідомлення декларанта митний орган неправильно розцінив, як відмову від надання документів, зважаючи на те, що повний пакет документів був наданий митному органу позивачем разом з митними деклараціями.
Відповідно до частини третьої статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI “Про внесення змін до Закону України “Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур”, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
Колегія суддів звертає увагу, що за приписами наведених вище правових норм у випадку виникнення обґрунтованих сумнівів митний орган повинен витребувати, а декларант - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати такі сумніви. Тобто, необхідність подачі додаткових документів має бути обумовлена тим, які факти в аспекті митної вартості товару мав на меті встановити (спростувати) митний орган.
Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 815/2552/16.
Колегія суддів зазначає, що за умови не підтвердження належними і допустимими доказами наявності у поданих на підтвердження митної вартості товарів документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за ці товари, суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідні рішення, діє не в межах, не у спосіб та не у порядку, передбаченому положеннями чинного законодавства.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.
Водночас, митним органом не було доведено обґрунтованість сумніву у достовірності відомостей про заявлену позивачем митну вартість товарів у поданій митній декларації № 24UA102020000270U3 від 15.01.2024, згідно з ціною поставки, яка узгоджується з відомостями інвойсу від 14.11.2023 № NVLOP231114/1.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи не містять жодних розбіжностей щодо ціни товару та дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та  мають об`єктивні і достовірні числові дані, що піддаються обчисленню, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України, а тому не можуть викликати сумнів у правильності визначення митної вартості товару за основним методом.
В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних обґрунтувань щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Чернігівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000003/2 від 15.01.2024, винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині.
З огляду на вищенаведене, картка відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102020/2024/000008 від 15.01.2024, яка винесена відповідачем у зв`язку з прийняттям спірного рішення про коригування митної вартості, яке визнано судом протиправним, підлягає скасуванню.
Доводи відповідача про те, що позивач погодився із скоригованою відповідачем митною вартістю спірних товарів, оскільки самостійно при митному оформленні у митній декларації зазначив 6 (резервний) метод, оформив митні декларації на загальних підставах та доплатив до Державного бюджету України митні платежі у сумі 357468,47 грн, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
-  у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
- у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу;
Крім того, пунктом 4 частини третьої статті 52 МК України надано право декларанту оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів.
За змістом частини першої статті 24 МК України будь-яка особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки.
Крім того, зважаючи на частину 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли відображення суб`єктом господарювання у вантажній митній декларації реквізитів відповідного рішення органу митного контролю про коригування митної вартості товару за первісно поданою цим ж суб`єктом господарювання вантажною митною декларацією доводить об`єктивну вимушеність вчинку із подальшого декларування митної вартості товару за показниками прийнятого органом митного контролю рішення про коригування митної вартості і не позбавляє особу права на оскарження такого рішення про коригування митної вартості.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що право на оскарження декларантом рішення митного органу про коригування митної вартості ввезених товарів та на оцінку судом його доводів щодо протиправності такого рішення не поставлено в залежність від того яким чином декларант скористався правом на випуск товару у вільний обіг: чи то шляхом сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом, чи то шляхом сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
З приводу вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/WestAllianceLimited” проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії: договору про надання правової допомоги від 14.03.2024, укладеного між позивачем та адвокатським бюро “Бідної Оксани Іванівни” (том 1, а.с. 27-29), додаткових угод № 1 та № 2 від 14.03.2024 (том 1, а.с. 30-31), ордер серії АХ №1179241 від 21.03.2024 (том 1, а.с. 25), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 1709 (том 1, а.с. 24), платіжної інструкції № 51216 від 21.03.2024 на суму 20000 грн (том 1, а.с. 90).
Дослідивши вказані документи колегією суддів встановлено, що між ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» та адвокатським бюро “Бідної Оксани Іванівни” укладено договір про надання правової допомоги від 14.03.2024, відповідно до пункту 1.1 якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу. Обсяг правової допомоги визначається у додаткових угодах до даного договору (пункт 1.2).
Сторони узгодили, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору  правову допомогу, визначається сторонами у додатковій угоді в фіксованому розмірі (пункт 3.1).
Додатковою угодою № 1 від 14.03.2024 сторони  дійшли згоди, що за даним договором бюро приймає на себе зобов`язання про надання правової допомоги клієнту щодо визнання протиправними та скасування:
- рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024000003/2 від 15.01.2024 та картку відмови № UA102020/2024/000008 від 15.01.2024.
Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 14.03.2024 розмір гонорару бюро за надання правової допомоги за цим договором складає фіксовану суму 20000 грн. Клієнт сплачує гонорар у повному обсязі до кінця березня 2024 року.
Отримання адвокатським бюро оплати на виконання вищевказаних умов підтверджується платіжною інструкцією № 51216 від 21.03.2024 на суму 20000 грн.
Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зі змісту норм частини 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 5 статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Надаючи оцінку обґрунтованості заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегією суддів взята до уваги позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19.01.2023 у справі № 345/136/18, у якій, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, зазначено, що у разі недотримання стороною вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та витраченим часом на виконання робіт, суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат щодо неможливості самостійно зменшувати розмір правової допомоги за відсутності клопотання сторони та самостійно зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу внаслідок їх непропорційності.
Також, Судом наголошено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
А відтак, суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19.
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на зміст частини 4 статті 134 КАС України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», у той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у такому випадку.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема, посилаючись на складність справи, ціну позову, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, кількість засідань, тривалість розгляду справи судом тощо.
Так, в поданому до суду першої інстанції клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу, відповідач виклав заперечення щодо заявленої до відшкодування ТОВ «ОПЦИОН ПЛЮС» суми судових витрат, в яких вказав, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Зауважив, що представником позивача було надано лише договір про надання правової допомоги від 14.03.2024, додаткові угоди від 14.03.2024 № 1 та № 2, а також платіжну інструкцію від 21.03.2024 № 51216 без детального опису наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також вважав, що вартість представництва інтересів позивача в суді першої інстанції у розмірі 20000 грн є явно необґрунтованою, та такою, що не відповідає принципу співмірності, з огляду на незначну складність даної справи.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів, враховуючи заперечення відповідача, зазначає наступне.
Так, матеріалами справи підтверджено факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, заперечення на клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, відповідь на відзив, письмові пояснення та прийнято участь у судових засіданнях 30.09.2024, 16.10.2024, 23.10.2024, 06.11.2024, 03.03.2025, 12.03.2025 та 17.03.2025.
Дослідивши зміст вищевказаних документів, колегія суддів вважає, що складена адвокатом позовна заява є значною за обсягом (44 сторінки), детально відображає суть спірних правовідносин та містить детальне обґрунтування правової позиції шляхом викладення, як власних висновків адвоката так і приведення великої кількості релевантної актуальної судової практики по спірних питаннях. Колегія суддів враховує також фактичне значення складених представником позивача документів для вирішення справи, його участь у 7 судових засіданнях в суді першої інстанції та ціну позову 357468,46 грн.
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, з огляду на ступінь складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи та прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення визначеної судом першої інстанції суми витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача.
Що стосується вимог Чернігівської митниці в частині стягнутої суми судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем заявлені вимоги про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000003/2 від 15.01.2024 та картку відмови № UA102020/2024/000008 від 15.01.2024.
Ціна позову визначена у сумі 357468,46 грн.
В позовній заяві також вказувалося про те, що предметом позову у цій справі є 1 вимога немайнового характеру (щодо оскаржуваної картки відмови) та 1 вимога майнового характеру (щодо оскаржуваного рішення в межах ціни позову), а, отже, ставка судового збору за вимогу немайнового характеру становить 3028 грн, та за вимогу майнового характеру становить 5362,03 грн, що разом складає 8390,03 грн.
На виконання частини 3 статті 161 КАС України, до позовної заяви додано докази про сплату судового збору у загальному розмірі 8390,03 грн.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 16 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.001962 сформулював правовий висновок, відповідно до якого при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову у розумінні підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI є різниця митних платежів, що підлягали сплаті із врахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.
Суд також враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 27.08.2024 по справі № 120/15468/23, згідно яких, рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є взаємопов`язаними однаковими правовідносинами, відтак вказані рішення у випадку їх спільного оскарження розцінюються як одне ціле. Розрахунок судового збору у випадку оскарження рішення про коригування митної вартості разом з карткою відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення має здійснюватися виходячи лише з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями. Суд не повинен додатково визначати судовий збір за оскарження картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення як немайнову вимогу.
Таку ж правову позицію сформульовано Верховним Судом у постанові від 27.05.2025 у справі № 520/102/24.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що в цьому випадку розмір ставки судового збору за подання позовної заяви (який мав бути стягнутий за результатами розгляду цієї справи) мав визначатися виходячи з розміру ставки, визначеного за подання позову майнового характеру, а ціна позову - як різниця між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена митним органом.
З матеріалів справи встановлено, що у результаті винесення рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000003/2 від 15.01.2024 та картки відмови № UA102020/2024/000008 від 15.01.2024, позивачем здійснено переплату мита та податку на додану вартість у загальному розмірі 357468,46 грн.
Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою або суб`єктом владних повноважень, ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028,00 грн.
Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Врахуючи наведені вище висновки Верховного Суду щодо обрахунку суми судового збору у цій категорії справи, предмет позову, ціну позову, як різницю між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена митним органом в оскаржуваному рішенні (357468,46 грн), а також те, що позовну заяву подано через підсистему «Електронний суд», на користь позивача мали бути стягнуті витрати зі сплати судового збору у розмірі 4289,62 грн (від 357468,46 грн х 1,5 % х коефіцієнт 0,8), натомість судом першої інстанції стягнуто на користь позивача 8390,03 грн, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою щодо повернення іншої частини судового збору (4100,41 грн), як такої, що сплачена у розмірі більшому, ніж встановлено законом, у відповідності до статті 7 Закону України "Про судовий збір".
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 4 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на те, що судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог невірно вирішено питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 у справі № 520/7440/24 слід змінити в частині розподілу судових витрат шляхом викладення абзацу четвертого резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (61046, Харківська обл., місто Харків, пр. Московський, будинок 273, ідентифікаційний код юридичної особи: 44290406) витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 4289,62 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці (14017, Чернігівська обл., м. Чернігів, проспект Перемоги, 6, ідентифікаційний код юридичної особи: 43985581)».
Керуючись ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 по справі № 520/7440/24 - змінити в частині розподілу судових витрат шляхом викладення абзацу четвертого резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЦИОН ПЛЮС» (61046, Харківська обл., місто Харків, пр. Московський, будинок 273, ідентифікаційний код юридичної особи: 44290406) витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 4289,62 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці (14017, Чернігівська обл., м. Чернігів, проспект Перемоги, 6, ідентифікаційний код юридичної особи: 43985581)».
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 у справі № 520/7440/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено та підписано  19.06.2025 року