Справа № 345/5811/23 
Провадження № 22-ц/4808/804/25 
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)                Василишин Л. В.,
суддів:                                        Бойчука І. В., Пнівчук О. В.,
секретаря                                        Шемрай Н.Б.
за участю                                         апелянта ОСОБА_1 
представника апелянта адвоката Сметаннікова А.В.
відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скарг у  ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Юрчака Л. Б. в місті Калуші, повний текст якого складено 07 березня 2024 року, у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Калуської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Калуської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21 серпня 1999 року. У шлюбі у них народилося троє дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спільне життя з відповідачем не склалося. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2020 року шлюб між ними розірвано. З моменту розлучення відповідач практично не бачив дітей, оскільки має іншу сім`ю та проживає у м.Одеса. Крім того, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не бере будь-якої участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім життям, усі питання щодо виховання дітей вона виконує самостійно. 
У січні 2023 року виконавчою службою були виявлені факти підробки квитанцій про сплату ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей впродовж 2021-2022 років, а 09 червня 2023 року винесено вирок відносно відповідача щодо зазначених дій. Отже, відповідач відмовився й від свого обов`язку утримувати неповнолітню дочку ОСОБА_5 , аліменти платить не регулярно. 
Зазначала, що відмова у наданні висновку комісії про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки є незаконною та такою, що суперечить інтересам дитини. Водночас, на її думку, позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки повно і всебічно забезпечить права та законні інтереси дитини.
Враховуючи наведене, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_5 .
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безумовні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками стосовно доньки ОСОБА_5 . Позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає інтересам дитини, яка має право на підтримання особистих контактів з обома батьками. Крім того, суд першої інстанції також врахував, що орган опіки та піклування відмовив у наданні висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, і сам відповідач заперечує проти цього.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував того факту, що ОСОБА_2 вже майже п`ять років не бере жодної участі у вихованні дитини. Вважає поведінку відповідача щодо дочки ОСОБА_5 неприпустимою та такою, що несе загрозу її нормальному розвитку. Так, відповідач під час розмови з донькою казав, що давно мріяв розійтися з її матір`ю, однак саме вона була перешкодою цьому. Крім того, зазначає, що суд не взяв до уваги акт потреб сім`ї, в якому зазначено, що через конфлікти у ОСОБА_6 погіршився стан здоров`я. Дочка проявляє замкнутість, пригнічена, а також виявляє страх і тривожність. Вона не бажає спілкуватися з батьком та з бабусею ОСОБА_7 . Згідно з комплексним психологічним дослідженням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що батько дитини - ОСОБА_2 та бабуся – ОСОБА_8 систематично вчиняють домашнє насильство (психологічного та економічного характеру) щодо матері дитини – ОСОБА_1 у присутності неповнолітньої ОСОБА_5 та дорослої доньки ОСОБА_4 , а саме: маніпулюють, шантажують, провокують, погрожують. Ситуація в сім`ї негативно впливає на емоційно-вольову сферу неповнолітньої ОСОБА_5 .
Апелянтка звертає увагу суду на те, що з моменту розірвання шлюбу ОСОБА_2 жодного разу не намагався зустрітися з дочкою, дізнатися про її стан здоров`я, успіхи у школі, потреби та бажання. Також він не надав жодного доказу щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків. Служба у справах дітей Калуської міської ради, відмовляючи у наданні висновку про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_6 , на думку апелянтки, діяла не в інтересах дитини.
Зважаючи на викладене, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на законність оскаржуваного рішення, його відповідність інтересам дитини та можливість налагодити стосунки з дочкою. Зазначає, що до 2022 року його спілкування з дочкою відбувалось в нормальному режимі. Через відстань контактували здебільшого по телефону та за допомогою месенджерів. На літніх канікулах ОСОБА_5 разом із старшими сестрами або сама приїжджала до нього на відпочинок на море. Також дочка відвідувала з родичами позивачки м. Южне, звідки відповідач організував подорож до м. Одеса, вони гуляли, проводили час разом, відвідували торгові центри. Вказує, що постійно надсилав дітям подарунки: одяг та різні електронні гаджети, вітав зі всіма святами. Регулярно сплачував аліменти на всіх трьох дітей, а старшим – до 23 років. Завжди цікавився їхніми справами в житті та в навчанні. Старші діти, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 спілкуються з ним до сьогоднішнього дня, і не підтримують жодних дій позивачки. На початку війни його мама вивезла ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в Прагу, всіляко турбувалась про них, залишила позивачці одну тисячу євро. Крім того, зазначає, що позивачка разом із дочкою проживає у новому будинку його матері, має у володінні офісні приміщення його фірми, де проводить свою господарську діяльність, ніяких проблем протягом п`яти років не було.
Просить суд не брати до уваги комплексне психологічне дослідження ОСОБА_6 , яке позивачка долучає як доказ негативного впливу батька на дитину, так як він складений зі слів позивачки, відсутні дата видачі та вихідний номер документа.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Сметанніков А. В. підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.
Рух справи
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 червня 2024 року рішення Калуського міськрайонного суду від 27 лютого 2024 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складії колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалено скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 червня 2024 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Фактичні обставини справи
Встановлено, що батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 12, том 1).
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 12 червня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Відповідно до витягу з протоколу № 11 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Калуської міської ради від 06 вересня 2023 року вирішено відмовити у наданні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу (а.с. 8, 45, том 1).
З акта оцінки потреб сім`ї, складеного фахівцем Калуського міського центру соціальних служб у період з 14 липня 2023 року по 17 липня 2023 року, встановлено, що через конфлікти в сім`ї у ОСОБА_6 погіршився стан здоров`я. Дівчинка проявляє замкнутість, пригніченість, а також виявляє страх і тривожність. Дівчина не бажає спілкуватися з батьком, а також з бабусею ОСОБА_7 . 11 липня 2023 року ОСОБА_1 ходила в поліцію та написала заяву щодо своєї свекрухи, яка вчиняє систематичне домашнє насильство психологічного характеру (а.с. 13-15, том 1).
Згідно з відомостями комплексного психологічного дослідження ОСОБА_6 , складеного практичним психологом Калуського міського центру соціальних служб, батько дитини - ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_8 систематично вчиняють домашнє насильство (психологічного та економічного характеру) щодо матері дитини – ОСОБА_1 у присутності неповнолітньої ОСОБА_5 . Ситуація в сім`ї негативно впливає на емоційно-вольову сферу неповнолітньої ОСОБА_5 , дівчинка проявляє замкнутість, тривожність, неспокій, порушення сну та погіршення успішності у навчальних досягненнях. Рекомендовано: психотерапевтичну роботу з психологом для усунення тривожності і замкнутості. Нормалізувати середовище для зниження відчуття депресивних станів. Надати психологічний захист для повернення базового відчуття безпеки (а.с. 17, том 1).
Згідно з довідкою лікаря-психолога, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 03 квітня 2023 року вперше звернулася за амбулаторною допомогою лікаря-психіатра дитячого, КНП «Калуський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Калуської міської ради» ДКДВ, та в подальшому зверталася ще декілька разів (а.с. 19, том 1).
Згідно із відомостями, наданими лікарем психіатром дитячим КНП «Калуський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Калуської міської ради» ДКДВ, загальні симптоми та скарги турбують ОСОБА_6 близько пів року. Вона перебуває уже декілька років в постійному стресі через розлучення батьків. У зв`язку з образою на батька, вона відмовляється спілкуватися з ним (а.с. 20, том 1).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, правильно встановив, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дочки та позивачкою не доведено обставин, які би свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.
Будь-яких доказів на спростування вказаного висновку суду апелянткою не надано.
Крім того, суд першої інстанції правомірно врахував, що ОСОБА_2 протягом розгляду справи заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки, брав активну участь у судових засіданнях, заявляв про своє бажання спілкуватися із дочкою, що свідчить про те, що відповідач не втратив інтересу до дитини і бажає брати участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні.
Також колегія суддів враховує пояснення неповнолітньої ОСОБА_6 , яка була допитана апеляційним судом в якості свідка та вказала на те, що між батьками існує тривалий конфлікт і вона би хотіла, щоб батьки вирішили його самостійно, без її участі. Вона хоче дистанціюватися від цього, оскільки це їх питання. Розірвання шлюбу між батьками негативно вплинуло на неї, а також її особливо зачепили слова батька про те, що вона була елементом, який утримував їх шлюб. Не зважаючи на це, вона з ним спілкується але рідко, більше по телефону. Не проти спілкуватися із батьком в подальшому. Хоче, щоб при спілкуванні він не тиснув на неї психологічно, оскільки це негативно на неї впливає, проте не бажає, щоб батько був позбавлений щодо неї батьківських прав. 
Наведені пояснення беззаперечно вказують на те, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не відповідатиме інтересам дитини, які є пріоритетними у спірних правовідносинах та які були враховані органом опіки та піклування при наданні висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги акт потреб сім`ї, в якому зазначено, що через конфлікти між батьками у ОСОБА_6 погіршився стан здоров`я та вона не бажає спілкуватися з батьком, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони повністю спростовуються поясненнями, наданими ОСОБА_6 у судовому засіданні та вкотре підтверджують непорозуміння між батьками, які не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, так як в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19, провадження № 61-7357св21; від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, провадження № 61-18610св23; від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, провадження № 61-8861св24, від 07 травня 2025 року в справі № 295/2520/23, провадження № 61-15715св24. Ба більше, обставин, які би могли свідчити про наявність загрози для неповнолітньої ОСОБА_6 , її здоров`ю та розвитку з боку батька, судом не встановлено, як і не встановлено будь-яких інших фактів, які могли б виправдати позбавлення батька батьківських прав. 
Окрім того, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставне неврахування судом першої інстанції того факту, що ОСОБА_2 вже майже п`ять років не бере жодної участі у вихованні дитини, його поведінка є такою, що несе загрозу її нормальному розвитку. Так, відповідач у судовому засіданні не заперечив, що певний час не спілкувався та не бачився із дочкою через відсутність взаєморозуміння з колишньою дружиною, мав заборгованість по сплаті аліментів, яка в подальшому була погашена ним. На думку апеляційного суду, вказані обставини не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Недостатня участь у вихованні та утриманні, в даному випадку, не є підставою для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, це є підставою для попередження відповідача про покращення відношення до виконання батьківських обов`язків. Крім того, на час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що відосини між відповідачем та дочкою покращилися, вони час від часу спілкуються в телефонному режимі, батько приїжджав на випускний у школі до дочки, що вкотре спростовує недоцільність застосування судом крайнього заходу впливу до відповідача.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. 
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 23 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:                                                                Л. В. Василишин 
Судді:                І. В. Бойчук
               О. В. Пнівчук