ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/5197/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року (суддя Луніна О.С.) в справі № 160/5197/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:
визнання протиправним та скасування наказу від 31 грудня 2024 року №503 «Про результати службового розслідування»; 
зобов`язання здійснити перерахунок щомісячної премії за грудень 2024 року відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апелянт звертає увагу на порушення, допущені при проведенні службового розслідування, в саме наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31 грудня 2024 року №503 «Про результати службового розслідування» виданий раніше завершення службового розслідування, що свідчить про порушення процедури проведення службового розслідування та має ознаки службового підроблення та перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень.
На думку апелянта, ще до завершення службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31 грудня 2024 року №503 вже була встановлена вина позивача.
Зазначає про відсутність в діях позивача ознак порушення службової дисципліни, адже 26 грудня 2025 року о 21.00 позивач не відмовився виконувати бойове розпорядження, а лише вказав про неможливість його виконання у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я, що підтверджується матеріалами службового розслідування.   
При цьому при проведенні службового розслідування не в повному обсязі враховані захворювання позивача, які підтвердженні у відповідній довідці ВЛК.
Суд першої інстанції необґрунтовано послався на факт відкриття кримінального провадження № 62025240020001741 як на доказ вини позивача, що є порушенням статті 62 Конституції України.
Звертає увагу, що відповідачем подано відзив на позовну заяву із порушенням установленого судом першої інстанції 15-строку, тому суд першої інстанції мав застосувати наслідки, передбачених ч. 4 ст. 159 КАС України.  
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має  бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що лейтенант ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи штабу військової частини НОМЕР_1 , а з 14.12.2024 - на посаді командира інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти.
Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371, наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.12.2024 № 431 “Про призначення службового розслідування” та на підставі старшого оперативної групи військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 від 27.12.2024 № 2383/363/15 та рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_3 від 27.12.2024 2383/363/16 офіцером групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_4 було проведено службове розслідування, з метою уточнення причин і умов, що сприяли факту відмови виконувати бойове розпорядження № БР/ТГр/4/дск від 05.05.2024 на переміщення з оперативної групи військової частини НОМЕР_1 на основний командний пункт військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини лейтенанта ОСОБА_1 командира інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
31.12.2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №503 “Про результати службового розслідування” закінчене службове розслідування та в п. 2 та п. 3 позивача притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.
Зокрема, п. 2 відносно позивача застосовано дисциплінарну відповідальність, а саме - згідно статті 45 Дисциплінарного статуту за неналежне виконання службових обов`язків та статті 48 п. в) лейтенанта ОСОБА_1 командира інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 до дисциплінарного стягнення - сувора догана, та матеріальна відповідальність п. 3 - надано вказівку начальнику фінансово-економічної служби бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 під час нарахування грошового забезпечення командиру інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_1 згідно наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 відповідно до розділу 16 пункту 4 абзацу 3, враховуючи наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" № 462 від 04.12.2024, виплатити щомісячну премію 60 відсотків встановленого розміру щомісячної премії за грудень 2024 року.
Суд першої інстанції вважав, що не дивлячись на наявність висновку ВЛК та медичних документів про лікування, лейтенант ОСОБА_1 не втратив статусу військовослужбовця та не звільнявся від виконання військового обов`язку та військової присяги, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Суд визнає приведені висновки необґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи штабу військової частини НОМЕР_1 , з 14 грудня 2024 року - на посаді командира інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти, має військове звання лейтенант.
Відповідно до довідки та постанови військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 № 6295 від 04 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВИЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони; є непридатними до служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах. 
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27 грудня 2024 року № 431 «Про призначення службового розслідування» офіцером групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_4 проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли факту відмови виконувати бойове розпорядження № БР/ТГр/4/дск від 05.05.2024 на переміщення з оперативної групи військової частини НОМЕР_1 на основний командний пункт військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини лейтенанта ОСОБА_1 - командира інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31 грудня 2024 року №503 «Про результати службового розслідування» закінчене службове розслідування, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, а саме застосовано до позивача дисциплінарну відповідальність, а саме згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту за неналежне виконання службових обов`язків та статті 48 п. в) лейтенанта ОСОБА_1 , командира інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 , накладено дисциплінарне стягнення - сувора догана, а також притягнуто до матеріальної відповідальності - надано вказівку начальнику фінансово-економічної служби бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 під час нарахування грошового забезпечення командиру інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_1 згідно з наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 відповідно до розділу 16 пункту 4 абзацу 3, враховуючи наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" № 462 від 04.12.2024, виплатити щомісячну премію 60 відсотків встановленого розміру щомісячної премії за грудень 2024 року.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 2 якого встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 2 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дія  якого у подальшому продовжувалась, тобто на час виникнення спірних правовідносин в Україні триває воєнний стан, період дії якого, відповідно до Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі – Положення), відповідно до пункту 1 якого це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Згідно з пунктом 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548 (далі - Статут).
Відповідно до статті 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі – Дисциплінарний статут ЗСУ).
Статтею 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Стаття 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Абзацом першим статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Тобто дисциплінарним правопорушенням визнається як невиконання чи неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, так й порушення військової дисципліни чи громадського порядку.
За положеннями статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно до пункту 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Пунктом 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ установлено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджено наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за 1503/31371 (далі - Порядок № 608).
Пунктом 1 розділу ІV Порядку № 608 передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:
дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;
виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;
розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Пунктом 3 розділу ІV Порядку № 608 установлено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Пунктами 1, 5, 6 розділу V Порядку № 608 установлено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. 
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пункту 1 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. 
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності. 
Судом установлено, що акт службового розслідування підписаний особою, що проводила службове розслідування, 04 листопада 2025 року, погоджений заступником командира з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 04 листопада 2025 року та погоджений помічником командира батальйону з правової роботи – начальником юридичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 04 січня 2025 року (а.с. 24-26).
Оскільки акт службового розслідування підписаний 04 січня 2025 року, то саме після 04 січня 2025 року акт службового розслідування відповідно до пункту 6 розділу V Порядку № 608 мав бути поданий на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування, й саме за результатами розгляду акту службового розслідування, як це визначено пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608, командир (начальник) повинен прийняти рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначити вид дисциплінарного стягнення. 
Разом з тим, спірний наказ видано 31 грудня 2024 року, тобто до підписання акту службового розслідування, що є порушенням приведених вимог Порядку № 608.
Суд погоджується із доводами позивача, що ця обставина вказує не тільки на порушення процедури проведення службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення, а й вказує на передчасність накладення на позивача дисциплінарного стягнення, адже на дату винесення наказу (31 грудня 2024 року) у розпорядженні командира військової частини був відсутній оформлений належним чином акт службового розслідування.
Враховуючи, що саме за результатами розгляду акту службового розслідування командир (начальник) має право видавати наказ про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення, а станом на час видання спірного наказу акт службового розслідування не був підписаний та не повинен бути наданий командиру (начальнику) на розгляд, суд доходить до висновку про протиправність наказу від 31 грудня 2024 року №503 «Про результати службового розслідування».
Судом першої інстанції не надана оцінка доводам позивача стосовно порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, що потягло за собою неправильне вирішення цієї частини позовних вимог.  
Стосовно питання виплати позивачу премії суд зазначає наступне.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).
Пунктом 1 розділу XVI «Преміювання» Порядку № 260 установлено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків (пункт 3  розділу XVI «Преміювання» Порядку № 260).
Відповідно до пункту 4 розділу XVI «Преміювання» Порядку № 260 при порушенні військової дисципліни або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, незадовільному виконанні службових обов`язків, виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах, зокрема: 
у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «сувора догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму більше чотирьох до восьми прожиткових мінімумів включно, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, - 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.
у разі накладення на військовослужбовця двох дисциплінарних стягнень «догана» («сувора догана»), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління) або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму більше восьми до дванадцяти прожиткових мінімумів включно, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, - 60 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.
(...)
Командир військової частини здійснює преміювання в зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення (за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято в установленому законодавством порядку у цьому самому місяці)) або за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності. 
Оскільки підставою позбавлення позивача частини премії є накладення на позивача дисциплінарного стягнення, а суд дійшов висновку про протиправність цього наказу, наявні підстави для перерахунку щомісячної премії за грудень 2024 року.
Судом не надається оцінка доводам апелянта стосовно відсутності в його діях ознак порушення службової дисципліни, адже порушення відповідачем процедури накладення дисциплінарного стягнення є достатнім для висновку про наявність підстав для задоволення позову.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року в справі № 160/5197/25 задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року в справі № 160/5197/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.
Ухвалити у справі № 160/5197/25 нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31 грудня 2024 року №503 «Про результати службового розслідування». 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) здійснити перерахунок щомісячної премії за грудень 2024 року ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 20 серпня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 20 серпня 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко