ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 серпня 2025 року           справа №360/1315/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блоіхна А.А., Каначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року (головуючий суддя І інстанції Пляшкова К.О.), складеного в повному обсязі 31 грудня 2024 року у м. Дніпро, у справі  № 360/1315/24 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                          ВСТАНОВИВ:
До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Заботіна Віталія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з такими вимогами: 
1) визнати протиправними дії ГУПФУ в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати пенсії позивачу з квітня 2024 року;
2) визнати протиправними дії ГУПФУ в Харківській області щодо припинення нарахування та виплати страхових виплат позивачу з квітня 2024 року;
3) зобов`язати ГУПФУ в Луганській області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії позивачу з квітня 2024 року з виплатою усієї суми пенсійної заборгованості;
4) зобов`язати ГУПФУ в Харківській області поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат позивачу з квітня 2024 року з виплатою усієї суми страхової заборгованості.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року раніше призначеної пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити ОСОБА_1 з 01 квітня 2024 року нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком із виплатою заборгованості, яка виникла за період з 01 квітня 2024 року по дату відновлення виплати пенсії.
Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25 березня 2024 року № 527039 (27977.0) про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 з 01 квітня 2024 року нарахування та виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати із виплатою заборгованості, яка виникла за період з 01 квітня 2024 року по дату відновлення страхової виплати.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не погодилось з рішенням суду першої інстанції  в частині зобов`язання поновити виплату пенсії позивачу, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати (в оскаржуваній частині) та відмовити у задоволені цих позовних вимог.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт вказав, що із заявою про поновлення виплати пенсії позивач не звертався.
Вважає дії щодо призупинення виплати пенсії вважає правомірним. 
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги,   перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) є пенсіонером, як отримувач пенсії за віком перебуває на обліку в ГУПФУ в Луганській області, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення від 29 серпня 2001 року серії НОМЕР_2 , матеріалами з пенсійної справи позивача.
Рішенням ГУПФУ в Хмельницькій області від 13 червня 2024 року № 195069 про встановлення особи за заявою від 16 квітня 2024 року за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 28 травня 2024 року та опрацювання наданих одержувачем документів, відповідей на поставлені запитання в ході відеоконференції особу ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 (2178623535 № пенсійної справи 909190838233) встановлено.
Рішенням відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, житлових субсидій та пільг ГУПФУ в Харківській області від 19 червня 2024 року № 909190838233 відмовлено у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви від 16 квітня 2024 року, зареєстрованої 14 червня 2024 року за № 7768. За матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 виплату пенсії призупинено з 01 лютого 2016 року та встановлено особливість «ВПО не зареєстрована». Роз`яснено, що під час звернення внутрішньо переміщеної особи із заявою про призначення, відновлення чи продовження виплати пенсії та документом, що посвідчує особу, територіальні органи Пенсійного фонду України ідентифікують особу заявника, фіксують місце і час її звернення, порівнюють отримані дані з даними, що обробляються в базах даних Пенсійного фонду України з урахуванням даних з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб у порядку, який затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики. Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, реєстраційного номера облікової картки платника податків, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та реєструється в установленому порядку.
З листа ГУПФУ в Луганській області від 28 жовтня 2024 року № 1200-0208-8/27386, надісланого у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 24 жовтня 2024 року, слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Луганській області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, має статус внутрішньо переміщеної особи, виплату якої з 01 березня 2016 року призупинено на підставі повідомлення правоохоронних органів про відсутність особи за місцем реєстрації фактичного проживання на території, підконтрольній українській владі.
За результатом проходження відеоконференцзв`язку відповідно до Порядку встановлення територіальним органом Пенсійного фонду України особи одержувача пенсії, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, інших соціальних виплат шляхом відеоконференцзв`язку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 20.11.2023 № 49-2, рішенням ГУПФУ в Хмельницькій області від 13.06.2024 № 195069 особу ОСОБА_1 встановлено. Автоматично сформовану заяву про поновлення пенсії розглянуто за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку 22-1, та рішенням ГУПФУ в Харківській області від 19.06.2024 № 909190838233 в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 відмовлено. Враховуючи зазначені нормативні акти, для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії та необхідними документами: паспортом громадянина України; документом про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; чинною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на території, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження.
Відповідно до листа Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації від 05 листопада 2024 року № 4/4506-31 за інформацією Обласного комп`ютерного інформаційно-обчислювального центру соціального захисту населення Луганської області станом на 30 жовтня 2024 року відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб у Луганській області відсутні.
Копії вищеописаних документів наявні в матеріалах справи.
Отже, з наданих ГУПФУ в Луганській області документів судом встановлено, що першим відповідачем припинено позивачу нарахування та виплату пенсії з 01 березня 2016 року у зв`язку з отриманням повідомлення правоохоронних органів про відсутність особи за місцем реєстрації фактичного проживання на території, підконтрольній українській владі.
Також за даними ІКІС ПФУ ОСОБА_1 з 09 серпня 2012 року є отримувачем регресних виплат (щомісячна страхова виплата втраченої заробітної плати) відповідно до Закону № 1105-XIV.
За постановою ГУПФУ в Харківській області від 25 березня 2024 року № 527039 (27977.0) припинено (призупинено) щомісячну страхову виплату ОСОБА_1 з 01 березня 2024 року на підставі частини другої статті 9, пункту 8 частини першої статті 40 Закону № 1105-XIV.
З листа ГУПФУ в Харківській області від 07 серпня 2024 року № 23160-23092/К-03/8-2000/24, направленого у відповідь на звернення позивача на вебпортал Пенсійного фонду України від 15 липня 2024 року, слідує, що в березні 2024 року було проведено верифікацію отримувачів страхових виплат. Внаслідок виявленої розбіжності, страхову виплату позивачу призупинено з 01 квітня 2024 року. Роз`яснено, що для поновлення страхових виплат внутрішньо переміщеним особам необхідно звернутись до територіального органу Пенсійного фонду України з відповідною заявою та документами, що підтверджують право на отримання страхових виплат особисто, або заява разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), може бути подана в електронній формі через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України у разі здійснення Вами авторизації на вебпорталі з використанням віддаленого кваліфікованого електронного підпису «Дія. Підпис».
Копії вищеописаних документів наявні в матеріалах справи.
Отже, з наданих ГУПФУ в Харківській області документів судом встановлено, що другим відповідачем припинено нарахування та виплату позивачу щомісячних страхових виплат з 01 березня 2024 року у зв`язку з відсутністю даних щодо реєстрації ОСОБА_1 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.
Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
Згідно  із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92  Конституції  України  визначено,  що виключно законами України визначаються,  зокрема:
1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина;
6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки;
12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Статтею 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України “Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні”, право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь -  якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Статтею 5 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку  пенсій,  у  строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в  грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним  органом  відповідного  рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.
Проте такі підстави для припинення виплати пенсії та щомісячних страхових виплат, як отриманням повідомлення правоохоронних органів про відсутність особи за місцем реєстрації фактичного проживання на території, підконтрольній українській владі; скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи; відсутність даних щодо реєстрації особи в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).
Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).
Отже, встановлення судом апеляційної інстанції відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати та нарахування пенсії позивачу у спірний період, здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.
Цієї думки підтримується Верховний Суд у рішенні у зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі від 03 травня 2018 року (справа № 805/402/18, провадження № Пз/9901/20/18).
З урахуванням вищевикладеного вбачається, що Пенсійним фондом України порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ст. 49 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки позивачу не виплачена пенсія за спірний період, права позивача мають бути відновленими шляхом зобов`язання управління  поновити з 01.04.2024 нарахування та виплату пенсії 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення виключно в межах апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині поновлення порушеного права позивача на нарахування та виплату раніше призначеної щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати із виплатою заборгованості не оскаржувалось.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями  250, 257,  308, 311, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
                                                           ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  на рішення Донецького окружного адміністративного від 31 грудня 2024 року у справі  № 360/1315/24 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі № 360/1315/24  – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 серпня 2025 року.

Судді                                                                                          А.В. Гайдар                                           
                                                                                                              А.А. Блохін
                                                                                                              Е.Г. Казначеєв