ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6aa.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції   Трофімова Л.В.
Суддя-доповідач Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 липня 2025 року                                            Справа № 711/2980/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:          Епель О.В., 
суддів:                              Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,
за участі секретаря                    Бродацької І.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до           Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області
          
про           визнання наказу протиправним та поновлення на посаді,
                    стягнення середнього заробітку

В С Т А Н О В И В :

          1. ОСОБА_1 (далі Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі Відповідач) в якому просить:
          - визнати протиправним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області від 11.04.2023 №121-к за підписом Голови Комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про звільнення ОСОБА_1 18.04.2023 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України;
          - поновити з 19.04.2023 ОСОБА_1 у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області на посаді аналогічній або рівнозначній посаді;
          - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, виходячи з розрахунку 602,79 грн середньоденної заробітної плати, з 19.04.2023.
          В обґрунтування своїх вимог Позивачка зазначала, що при звільненні їй не було запропоновано переведення на вакантну посаду, наявну у роботодавця.
          Також    ОСОБА_1 стверджує, що Відповідач є правонаступником територіального управління Фонду соціального страхування України до якого перейшли обов`язки в частині зокрема трудових відносин.
          При цьому, Позивачка наполягала на тому, що в разі реорганізації підприємства дія трудового договору працівника продовжується.  
           2. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
          Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що усі посади Виконавчої дирекції ФСС належали скороченню, а посади державної служби у Головному управлінні Пенсійного фонду в Черкаській області для Позивачки не є рівнозначними, оскільки   вона не мала статусу державного службовця.
          При цьому, суд відзначив, що штат працівників апарату Пенсійного фонду України та територіальних органів складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом № 889.
           3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивачка подала апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
          В обґрунтування вимог   апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що Фонд соціального страхування України та його територіальні підрозділи було припинено шляхом приєднання, а відтак роботодавець був зобов?язаний запропонувати всі вакантні посади, що існують на підприємстві, що Відповідачем не зроблено, саме індивідуальна письмова пропозиція від роботодавця не надходила.
          Також Апелянтка відзначає, що жодним нормативно-правовим актом не заборонено переведення працівників ФССУ на державну службу та наполягає на необхідності субсидіарного застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, з приводу яких виник спір.
          Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 також посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах   від 08 листопада 2024 року у справі № 340/222/20,від 13 травня 2021 року у справі Nє 377/759/19, від 28 липня 2020 року у справі № 591/3054/16-а, від 21 лютого 2024 року у справі № 638/14165/21.
          З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
           4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2025, 22.05.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційні скарги та призначено справу до судового розгляду.
           5. Від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
          При цьому, Відповідач наполягає на дотриманні процедури звільнення у межах спірних правовідносин, вакантні посади, які були наявні в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області Позивачці не пропонувалися, оскільки всі посади підлягали скороченню. Водночас, поновлення Позивачки на рівнозначній посаді в державному органі є неможливим, оскільки ОСОБА_2 не є державним службовцем, і на неї не поширюється Закон № 889.
          Також Відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах від 29.03.2023 у справі № 380/6745/21 від 10.05.2023 у справі №640/19908/20 та зазначає про нерелевантність висновків ВС, на які посилається Апелянтка у скарзі.
           6. Від Відповідача надійшло клопотання про застосування актуальної судової практики у якому він посилається на правові висновки Верховного Суду та судів апеляційної інстанції, зокрема й Шостого апеляційного адміністративного суду.
          Від Позивачки надійшли додаткові пояснення у яких вона наполягає на тому, що Відповідач повинен був одночасно застосовувати як норми КЗпП України, так і Закону України «Про державну службу». Також стверджує, що Відповідачем не надано доказів, що ОСОБА_1 не відповідає вимогам до державних службовців категорії «В».
           7. Відповідачем подано заперечення на додаткові пояснення у яких він повторно зазначає доводи, які вже були викладені у його заявах по суті спору та акцентує увагу на тому, що вакантні посади, які могли б бути запропоновані Позивачці були відсутні. 
           8. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від Позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності її та відсутності її представника.
          Порадившись на місці, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд цієї справи за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, втім не з`явилися у судове засідання. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025, яку занесено до протоколу судового засідання, вирішено здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.
           9. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
           10. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.
           11. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
          Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до відомостей у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 згідно із записом №15 - 02.01.2018 переведена на посаду головного спеціаліста відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області (наказ від 27.12.2017 №519к); запис від 17.04.2023 за №16 - недійсний; згідно із записом №17 - 18.04.2023 звільнена з посади головного спеціаліста відділу страхових виплат та матеріального забезпечення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області по п.1 ст.40 КЗПП України (наказ від 11.04.2023 №121к) / т.1 а.с.27-29/.
           17.01.2023 №09-09-106 у попередженні ОСОБА_1 про наступне звільнення зазначено: з 18.04.2024 посада, що Ви обіймаєте, буде скорочена. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України попереджаємо, що Ви будете звільнені з посади 18.04.2023 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Оскільки скороченню належить весь штат та чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та його управлінь, інша робота у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України Вам не пропонується, буде виплачена вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України / т.1 а.с.33/.
          Згідно з наказом від 11.04.2023 №121к за підписом Голови комісії з реорганізації на підставі наказу від 16.01.2023 №9 «Про попередження працівників Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про наступне їх вивільнення», попередження про наступне звільнення від 17.01.2023 №09-09-106 ОСОБА_1 звільнена 18.04.2023 /т.1 а.с.34/
          Суд встановив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 09.12.2022, 28.03.2023, 13.03.2023 інформувало начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про введення 38 нових посад державної служби для виконання функцій з питань соціального страхування і про початок тестування 25.12.2022, у період з 12.12.2022 до 22.12.2022 з проведенням співбесід з кандидатами, а також просило довести до працівників (а.с.134-135, а.с.138-139 т.1; а.с.160-161, а.с.142-145 т.3). Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 30.12.2022 інформувало начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, що за період з 15.12.2022 до 27.12.2022 проведені співбесіди з усіма працівниками, які подали резюме (50 осіб), 4 відмовилися від пропозиції / т.1 а.с.136-137/.
           29.03.2023 Голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області відповідно до інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомила керівників відділів та відділень управління про те, що особи, які мають бажання брати участь у доборі на посади державної служби подають резюме на електронну пошту Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до 17 годин 15 хвилин 04.04.2023 із зазначенням на яку посаду претендує кандидат /т. 3 а.с.178/.
           12. Нормативно-правове обґрунтування.
          Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІIІ (далі Закон №889-VIІІ).
          Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.
          Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України.
          Відповідно до ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
          Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
          Приписами ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
          Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
          Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
          Частиною п`ятою статті 40 КЗпП України визначено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Закон України «Про державну службу» визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
          Відповідно до частини другої та третьої статті 5 Закону №889-VIІІ відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом, а дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
          Висновки суду апеляційної інстанції.
           13. Переглядаючи рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів учасників справи, колегія суддів відзначає, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва i праці, скорочення чисельності a6o штату працівників, чи додержано власником a6o уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу aбo що власник, aбo уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
          Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05.10.2020 у справі № 451/1028/18.
           14. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення більш, ніж за два місяці, тобто у строки, передбачені ст. 49-2 КЗпП України.  
           15. При цьому, у повідомленні від 18.01.2023 було зазначено, що оскільки, скороченню підлягає весь штат та чисельність виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та його управлінь, інша робота у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України не пропонується. Тобто, ФСС України були виконані вимоги статей 40, 49-2 КЗпП України. При цьому, у даному випадку не порушено вимог частини 6 статті 36 КЗпП.
           16. Надаючи оцінку доводам Апелянта щодо наявності саме у Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області запропонувати вакантні посади, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.02.2021 у справі №826/9815/18, згідно з яких: виходячи зі специфіки публічно-правових відносин, а саме тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними i можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства, суд наголосив, що такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.
           17. Реорганізація ФСС України відбулася шляхом його приєднання до ПФ України, що за своєю природою тяжіє до юридичної особи публічного права.
           18. Разом з тим, прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях. В такому випадку при вирішенні даного трудового спору слід дотримуватись балансу загальних норм трудового права та спеціальних норм права регламентуючих порядок прийняття та проходження публічної служби.
           19. Разом з тим, обов`язок щодо застосування норм спеціального законодавства був неодноразово предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, Верховний Суд в постанові від 29.03.2023 у справі № 380/6745/21 зазначив, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
           20. Тобто, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби регулює Закон №889-VIII, яким визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави i суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч. 3 ст. 5 Закону №889-VIII).
           21. Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 Закону №889-VIII вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.
           22. За таких умов, переведення працівників ФСС України на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях суперечить положенням Закону №889-VIII.
           23. З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає помилковими доводи Апелянта щодо обов`язку правонаступника роботодавця запропонувати вакантні посади в Пенсійному фонді України (ст.49-2 КЗпП України), оскільки відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються саме Законом №889, якщо інше не передбачено цим же законом (ч.2 ст.5 Закону №889), тобто, для їх зайняття посад державної служби кандидат повинен відповідати вимогам викладеним в Законі України «Про державну службу».
           24. При цьому, колегія суддів відзначає, що Відповідачем було надано перелік усіх вакантних посад, які були наявні та зазначено, що усі вони належать до посад державної служби. Вакансії працівників, на яких не поширюється дія Закону №889 були відсутні, а тому колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що їй не були запропоновані посади водія та провідного документознавця є неаргументованими.
          Отже, у ГУ ПФУ в Черкаській області були відсутні вакантні посади, які могли б бути запропоновані Позивачці для її переведення.
           25.   Разом з тим, апеляційний суд не приймає до уваги посилання   Апелянтки на положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», яким передбачено процедуру вступу на державну службу у період дії воєнного стану без проведення конкурсу, оскільки зазначена процедура поширюється саме на призначення особи на посаду державної служби, та не передбачає можливості переведення працівника посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі.  
           26. Спрощення процедури прийняття на посади державної служби під час воєнного стану не свідчить про можливість прямого переведення на посаду державної служби з ігноруванням інших вимог законодавства.
           27. При цьому, необхідність розрізнення у законі проходження державної служби та звичайної трудової діяльності зумовлена тим, що державні службовці, виконуючи завдання i функцій держави, мають особливий статус, забезпечують права та свободи громадян, захист публічного інтересу. Крім того, на державного службовця поширюються обмеження запроваджені для уникнення конфлікту інтересів, суміщення державної служби з іншими видами діяльності.
           28. Отже, пропонування Відповідачем посади державної служби та переведення Позивачки з посади у територіальному органі Фонду соціального страхування на посаду державної служби у територіальному органі Пенсійного фонду України нормативно не передбачено.
           29. Відомості про подання Апелянткою до Відповідача заяви про призначення її на посаду державної служби у   ГУ ПФУ в Черкаській області   у спрощеному порядку відповідно до частин п`ятої-дев`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та необхідних документів, у матеріалах судової справи відсутні. На такі обставини ОСОБА_1 не посилається.  
           30. Посилання Апелянтки на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах д 08 листопада 2024 року у справі Nє 340/222/20,від 13 травня 2021 року у справі Nє 377/759/19, від 28 липня 2020 року у справі Nє 591/3054/16-а, від 21 лютого 2024 року у справі Nє 638/14165/2, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки висновки касаційного суду викладені у зазначених справах за інших обставин та щодо застосування норм Закону України «Про державну службу» в редакції, яка станом на момент виникнення спірних правовідносин зазнала змін, а тому не є релевантними у межах справи, що розглядається.
           31. Разом з тим, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі Гарсія Руїз проти Іспанії, відповідно до якої …хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
          Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.
           32. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
           33. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року без змін.
           34. Розподіл судових витрат.
          Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
          Повний текст судового рішення виготовлено 16 липня 2025 року.

          Головуючий суддя                                                            О.В. Епель

          Судді:                                                                                Є.І. Мєзєнцев

                                                                                                    В.В. Файдюк