ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3374/20  Номер провадження 22-ц/814/975/25	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді: Чумак О.В.,
суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2024 року, постановлену суддею Самсоновою О.А. 
по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк", Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» про визнання кредитного договору частково недійсним, визнання недійсним договору страхування, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення або зміну способу та порядку виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року.
Заява мотивована тим, що у вересні 2024 року їй було відмовлено у видачі мікрогранту на розвиток бізнесу з причин негативної кредитної історії через не сплату кредиту, про що зазначено у відповідному висновку.
Звернувшись у бюро кредитних історій, вона отримала висновок, із якого вбачалось, що єдиним випадком наявності прострочення по кредиту є кредитний договір, що укладений нею з АТ "Альфа банк", який в подальшому (з 1 грудня 2022 року) змінив своє найменування на АТ "СЕНС БАНК". З огляду на судове рішення у даній справі, позивач звернулась із листом до Бюро кредитних історій з проханням провести виправлення. У відповідному листі Бюро повідомило, що позбавлене можливості самостійно вносити зміни у реєстри банків, а відповідач по справі такої згоди не надав.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року визнано протиправним нарахування щомісячної комісії по кредиту та в цій частині кредитний договір був визнаний недійсним. Таким чином, з самого початку позивач не повинна була сплачувати дану комісію, а гроші сплачені по кредиту наперед, мали скорочувати термін кредитування. Всупереч нормам чинного законодавства, банк проводив списання комісії.
Після набрання рішенням суду по справі законної сили відповідач не виконував його вимоги аж до моменту відкриття виконавчого провадження. По факту відкриття виконавчого провадження, банк провів перерахунок, та борг по кредиту припинив існування.
Спосіб виконання банком рішення суду окремо не встановлювався.
Однак, як виявилось, перерахунок був проведений однією сумою, а не шляхом коригування щомісячних платежів у спосіб зменшення платежу на розмір щомісячної комісії.
В результаті за даними Бюро кредитних історій у неї формально (за даними реєстру) виник факт прострочення по кредиту, що в результаті призвело до відмови у видачі коштів для розвитку бізнесу.
Враховуючи викладене, просила суд встановити спосіб виконання рішення суду по справі № 552/3374/20 у формі визначеній умовами кредитного договору та рішенням суду, а саме: шляхом коригування щомісячних платежів по кредиту у спосіб зменшення платежу на розмір щомісячної комісії, яка нараховувалась протиправно.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення відмовлено.
Ухвала мотивована відсутністю підстав для встановлення способу і порядку виконання рішенняКиївського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року, оскільки дане судове рішення є виконаним.
Не погодившись з ухвалою місцевого суду її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права. 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що належним виконанням судового рішення є виконання його у спосіб, який відновить порушене право. Оскільки щомісячна комісія нараховувалась протиправно кожного місяця, тому має бути скасована також на щомісячній основі.
Вважає, що ухвала суду про зміну способу виконання судового рішення може бути підставою для скасування постанови про закриття виконавчого провадження у разі, якщо спосіб виконання рішення суду визнаний неправильним.
Від представника АТ «Сенс Банк» адвоката Луньової А.Г. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, в апеляційну скаргу без задоволення.
Учасники справи в судове засідання не з?явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» про визнання кредитного договору частково недійсним, визнання недійсним договору страхування, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано частково недійсною угоду про надання кредиту № 501160913, укладену 09 липня 2019 року Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , а саме в частині зобов`язання позичальника сплачувати щомісячну комісію в розмірі 4,3 % від початкової суми кредиту.
Зобов`язано Акціонерне товариство «Альфа-Банк» здійснити перерахунок кредитних зобов`язань ОСОБА_1 згідно Угоди про надання кредиту № 501160913 від 09 липня 2019 року без врахування щомісячної комісії в розмірі 4,3 % від початкової суми кредиту.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» та в задоволенні позовних вимог до ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» відмовлено (т. 1, а.с. 61-65, а.с. 115-126).
На виконання даного рішення 12 липня 2021 року Київським районним судом м. Полтави було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні в Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 
10 серпня 2021 року закрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року у зв?язку з його виконанням.
Звертаючись до суду з заявою про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення, ОСОБА_1 посилалася на те, що після відкриття виконавчого провадження, банк провів перерахунок та борг по кредиту припинив існування. Однак, як виявилось, перерахунок був проведений однією сумою, а не шляхом коригування щомісячних платежів у спосіб зменшення платежу на розмір щомісячної комісії.
Відмовляючи в задоволенні даної заяви, суд першої інстанції враховуючи те, що рішення суду виконане, прийшов до висновку про відсутність правових підстави для задоволення вищевказаної заяви ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Статтею 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України визначено принцип обов`язковості судових рішень. За змістом цього принципу судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, а оцінка законності судових рішень може бути здійснена лише в установленому процесуальним законом порядку шляхом перегляду вищими судовими інстанціями.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною 1 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 1 зазначеного Закону  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Вирішення питання про відстрочення та розстрочення виконання рішення регламентується статтею 435 ЦПК України, яка розміщена у розділі VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).
За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (частина перша статті 435 ЦПК України).
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина третя статті 435 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Аналіз змісту ст. 435 ЦПК України свідчить про те, що підставами для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення є виключно ті, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вказані обставини повинні бути чітко встановлені та підтвердженні відповідними доказами.
Таким чином, необхідною умовою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, є наявність виняткових обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення. Вказані обставини повинні бути чітко встановлені та підтвердженні відповідними доказами.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 роз`яснив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі абсолютної неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Але під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 10 червня 2019 року (справа № 350/426/16).
З урахуванням системного тлумачення вказаних норм права, зміна способу і порядку виконання, за доведеності зазначених в цих нормах підстав, повинна відбуватися в межах вимог того позову, стосовно якого було ухвалено відповідне судове рішення, яке перебуває на примусовому виконанні.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року виконане, внаслідок чого державним виконавцем було винесено постанову про закриття виконавчого провадження.
Згідно з частиною першою, п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). 
Доказів того, що Марченко Г.І. у визначеному законом порядку оскаржила постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду про зміну способу виконання судового рішення може бути підставою для скасування постанови про закриття виконавчого провадження у разі, якщо спосіб виконання рішення суду визнаний неправильним є помилковими, оскільки порядок та підстави оскарження дій та рішень виконавця чітко врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження».
У ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Таким чином, саме скасування у визначеному законом порядку постанови про закриття виконавчого провадження є підставою для його відновлення. 
Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду.
Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зводяться до незгоди заявника з оскаржуваною ухвалою.
Інших доводів, які б давали підстави вважати, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви, апеляційна скарга не містить.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                         О.В. Чумак

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль