ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року	Львів	Справа № 140/6502/24 пров. № А/857/25941/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                             Гінди О.М., Заверухи О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року (суддя – Валюх В.М., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління ДПС у Волинській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

                                                           ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 23 січня 2024 року №1266/03-20-24-06-06; визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 12 квітня 2024 року № Ф-6010-0320. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що не погоджується із вказаною вимогою та рішенням про застосування фінансових санкцій, оскільки за 2014 рік подав щорічний звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску. Крім того, зазначає, що в повній мірі сплатив суму ЄСВ в розмірі 5071,80 грн, адже така сума відображена у довідці форми ОК-5станом на 31.05.2024. Стосовно періоду 2017-2020 рр., то позивач подавав щорічну звітність з ЄСВ (Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску та нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування), про що свідчать квитанції № 2 від 10.02.2018 (за 2017 рік); від 26.01.2019 (за 2018 рік), від 17.01.2020 (за 2019 рік); від 05.02.2021 (за 2020 рік). Позивач стверджує, що жодної недоїмки, що могло б потягнути нарахування штрафу та пені, допущено не було, що в свою чергу свідчить про протиправність оскаржуваної вимоги та рішення.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що згідно даних ІКС «Податковий блок» за кодом бюджетної класифікації 71040000 (ЄСВ для ФОП, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) станом на 31.03.2014 обліковується заборгованість в сумі 9086,85 грн. Вказує, що сума ЄСВ, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з 25.06.2004 зареєстрований як ФОП, номер запису: 21980170000014604, основний вид діяльності за КВЕД «69.10 Діяльність у сфері права», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.06.2024 (а.с.31).
12.04.2024 ГУ ДПС у Волинській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-6010-0320, у якій повідомило про наявність у позивача станом на 31.03.2024 заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 9086,85 грн, в т. ч. 5021,55 грн штрафу та 4065,30 грн пені, яку вимагало сплатити протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання цієї вимоги (а.с.15).
Станом на 04.03.2024 в інтегрованій картці платника ФОП дійсно відображена заборгованість зі сплати ЄСВ в сумі 9086,85 грн (а. с. 86).
Листом від 22.05.2024 за №7627/6/03-20-13-04-06 (а. с. 26) ГУ ДПС у Волинській області, у відповідь на запит позивача, повідомило, що згідно даних ІКС «Податковий блок» за кодом бюджетної класифікації 71040000 (ЄСВ для ФОП, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) станом на 31.03.2014 обліковується заборгованість в сумі 9086,85 грн.
Судом також встановлено, що 23.01.2024 ГУ ДПС у Волинській області прийняло рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №1266/03-20-24-06-06, відповідно до якого до ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 5048,49 грн (10% до 01.01.2015) за період з 21.10.2014 по 13.04.2020, та нарахована пеня в розмірі 4065,30 грн (0,1% суми недоїмки) (а. с. 28).

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
За приписами пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Абзацом першим пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Згідно із абзацом другим пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
За визначеннями, наведеними у пунктах 4, 5 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця, тоді як, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
Пунктом 2 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому, суд зазначає, що до 01.01.2015 розмір штрафу становив 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Згідно із пунктом 1 частини дванадцятої статті 25 Закону № 2464-VI податкові органи застосовують до банків, небанківських надавачів платіжних послуг такі фінансові санкції: за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на рахунки податкових органів або на єдиний рахунок сум єдиного внеску, фінансових санкцій, зазначених у частині одинадцятій цієї статті, нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка зазначених сум, розрахована за кожний день прострочення їх перерахування (зарахування), та накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не зарахованих (неперерахованих) сум.

З матеріалів справи вбачається, що до позивача як до ФОП застосовано штраф та йому нарахована пеня за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 21.10.2014 по 13.04.2020 в сумі 9086,85 грн.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905 (далі Порядок №435; чинний на момент виникнення спірних правовідносин), ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».
Як вірно зазначає суд першої інстанції, позивач протягом 2014, 2017-2020 рр. подавав до контролюючого органу звіти за формою № Д5 (річна) про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску саме як ФОП, в тому числі і ті, які обрали спрощену систему оподаткування самі за себе разом з таблицею 2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування», таблицею 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та вказані звіти були прийняті контролюючим органом, що підтверджується у всіх випадках квитанцією № 2 (а. с. 36-50).
Крім того, починаючи з січня 2018 року позивач здійснював такі платежі з ЄСВ: 2457,18грн згідно платіжного доручення №5 від 11.04.18 (за І кв. 2018 року) (а.с.51); 2457,18грн згідно платіжного доручення №13 від 10.07.18 (за ІІ кв. 2018 року) (а.с.51 зворот); 2457,18 грн згідно платіжного доручення №1 від 10.10.18 (за ІІІ кв. 2018 року) (а.с.52); 2458,00 грн згідно платіжного доручення №10 від 10.12.18 (за ІV кв. 2018 року) (а.с.52 зворот); 2754,18 грн згідно платіжного доручення №19 від 17.04.19 (за І кв. 2019 року) (а.с.53); 2760,00 грн згідно платіжного доручення №28 від 04.10.19 (за II кв. 2019 року) (а.с.54 зворот); 2755,00 грн згідно платіжного доручення №30 від 04.10.19 (за ІII кв.2019 року) (а.с.54); 2760,00 грн згідно платіжного доручення №33 від 10.01.20 (за ІV кв. 2019 року) (а.с.55); 2080,00 грн згідно платіжного доручення №39 від 13.04.20 (за січень-лютий 2020 року) (а. с. 55 зворот); 1040,00 грн згідно платіжного доручення №49 від 13.04.20 (за ІІ кв. 2020 року) (а.с.56); 3180,00 грн згідно платіжного доручення №55 від 04.09.20 (за III кв. 2020 року) (а.с.56 зворот); 3300,00 грн згідно платіжного доручення №75 від 14.01.21 (за ІV кв. 2020 року) (а.с. 57).
Суд звертає увагу, що з оскаржуваного рішення ГУ ДПС у Волинській області від 23.01.2024 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №1266/03-20-24-06-06 та розрахунку штрафної санкції (а.с.28-29) вбачається застосування до позивача штрафу у розмірі 5048,49 грн (10% до 01.01.2015) та нарахування пені в розмірі 4065,30грн (0,1 % суми недоїмки) за період з 21.10.2014 по 13.04.2020.
Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, відповідач не довів наявності у позивача заборгованості зі сплати ЄСВ за вказаний період.
Так, станом на 31.12.2023 в ІКС «Податковий блок» за кодом бюджетної класифікації 71040000 (ЄСВ для ФОП, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) у позивача обліковується не заборгованість, а навпаки переплата в розмірі 26,94грн (а.с. 74).
Крім того, у кабінеті платника податків ФОП ОСОБА_1 станом на 31.12.2015, 31.12.2016, 31.12.2017, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023 відображена інформація про відсутність заборгованості зі сплати ЄСВ (а.с.16 зворот 25), а у довідці за формою ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) від 31.05.2024 (а.с. 32-35) відображена сплата позивачем ЄСВ за період 2014 березень 2024 року, за винятком періоду березень-травень 2020 року, протягом якого позивач був тимчасово звільнений від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на підставі пункту 9-10 розділу VIII Закону № 2464-VI (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 533-IX).
Апеляційний суд резюмує, що відповідач не довів наявності правових та фактичних підстав для застосування до позивача штрафу у розмірі 5048,49 грн (10% до 01.01.2015) та нарахування пені в розмірі 4065,30грн (0,1 % суми недоїмки) за період з 21.10.2014 по 13.04.2020 згідно з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 23.01.2024 №1266/03-20-24-06-06, а також для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2024 №Ф-6010-0320, при цьому, у матеріалах справи наявні докази своєчасної та повної сплати позивачем єдиного внеску.
Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у справі №140/6502/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха