Справа № 464/7206/23                                Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В. 
Провадження № 22-ц/811/191/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       17 червня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
з участю представника позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Львівський іподром" на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2024 року в складі судді Тімченко О.В. в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівський іподром» до ОСОБА_2 про розірвання договору,-
встановив:
18 жовтня 2023 року позивач ПрАТ «Львівський іподром» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору, просив розірвати договір купівлі-продажу галереї від 05 червня 2023 року, укладений між сторонами, повернути галерею у власність позивача.
Вимоги обгрунтовує невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань. Звертає увагу, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплачуваного товару. Просив позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2024 року відмовлено в позові повністю.
Рішення суду оскаржив позивач ПрАТ «Львівський іподром», з висновками суду не погоджується.
Покликаючись на норми матеріального права, які регулюють питання зміни та розірвання договору та фактичні обставини справи, вважає, що наявні підстави для розірвання договору купівлі-продажу галереї та повернення такої у власність позивача.
Вважає, що суд першої інстанції у рішенні покликається на практику Верховного Суду у корпоративних, неподібних правовідносинах та неправильно тлумачить ч. 3 ст. 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Крім цього, ст. 692 ЦК України не виключає заявлення інших альтернативних вимог, які випливають з ст.ст. 536, 651, 665, 694 ЦК України та надають право на розірвання (відмову) від договору й повернення майна у власність.
Вважає, що суд дуже формально підійшов до справи, застосувавши імперативний метод регулювання правовідносин, у той час, коли відносини є приватноправовими та диспозитивними і закон не може визначати вичерпний перелік способів захисту прав та інтересів учасників цивільних правовідносин.
На думку апелянта, заявлений спосіб захисту прав є найефективнішим, оскільки у разі набрання рішенням про задоволення позову законної сили, позивач зможе самостійно реалізувати виконання такого рішення шляхом звернення до державного реєстратора про реєстрацію права власності ПрАТ «Львівський іподром» на об`єкт, відновиши тим самим становище, яке існувало до порушення.
Покликається на правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 22.05.2024 у справі № 915/1031/21, слідуючи яким, предмет договору купівлі-продажу з відстроченням платежу може бути повернений продавцю, якщо покупець не сплатив кошти за нього, за умови що договір розривається.
ПрАТ «Львівський іподром» заявив і таку вимогу.
Наводить рішення Конституційного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, щодо права на виконання судового рішення, як складового права на судовий захист, а також неможливості ухилення держави від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави..
Просить скасувати заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2024 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
В судовому засіданні персдавник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 15 квітня 2025 року, 06 травня 2025 року та 17 червня 2025 року не прибув, судові повістки повернуті на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки, відтак належним повідомленням про час та місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції врахував, що розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору. Водночас, глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем. Лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може, за своїм вибором, або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору.
У даній справі відповідач - покупець отримав товар але, як стверджує позивач - продавець, не здійснив оплати, докази неотримання відповідачем товару відсутні.
За таких умов у спірних правовідносинах підлягає застосуванню ч. 3 ст. 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.
При вирішенні спору, суд врахував висновки Верховного Суду викладені у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18. 
Додатковим аргументом у підтвердження наведеного висновку суду свідчить і письмова вимога позивача до відповідача щодо добровільного виконання зобов`язання із вказівною про вимушене звернення до суду з позовом про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми до моменту виконання рішення суду.
Таким чином, пред`явивши позовну вимогу про розірвання спірного договору, позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог. 
В свою чергу, вимога про повернення галереї у власність позивача є похідною до вимоги про розірвання договору купівлі-продажу, тому у задоволенні такої також відмовлено.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Судом встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно із умовами нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу галереї від 05 червня 2023 року, ПрАТ «Львівський іподром», як продавець зобов`язується продати та передати нежитлове приміщення – галерею загальною площею 189,6 кв.м по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 , як покупець зобов`язується прийняти приміщення і сплатити за нього визначену цим договором грошову суму (а.с. 5-6).
Зокрема, згідно із п. 4 договору, сторони договору обумовили, що продаж нежитлового приміщення – галереї вчиняється за домовленістю сторін і сума договору становить 166839,60 грн, які покупець сплатить продавцю способом безготівкового перерахування всієї суми на рахунок продавця у строк до 01 жовтня 2023 року. Факт повного розрахунку за продане приміщення буде підтверджуватись платіжними документами про переказ коштів.
Як вбачається з копії Витягу Державного реєстру речових прав від 05.06.2023 та інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18 березня 2024 року № 370171702, право власності на об`єкт житлової нерухомості – галерею за реєстраційним реєстраційний номером об`єкта нерухомого майна 2016996846101 по АДРЕСА_1 площею 189,6 кв.м на праві власності належить ОСОБА_2 (а.с. 6, 32).
Таким чином, за доводами сторони позивача, відповідач отримав товар, який був предметом договору купівлі продажу від 05.06.2023, однак не здійснив оплату за такий. 
Звертаючись із позовними вимогами, ПрАТ «Львівський іподром» просив про розірвання договорукупівлі-продажу галереї від 05 червня 2023 року та повернення галереї у власність позивача, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих відповідачем на себе зобов`язань.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Таким чином, стаття 651 ЦК України встановлює підстави для зміни або розірвання договору, тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке зумовлює для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
При цьому, норма частини другої статті 651 ЦК України не містить вказівки щодо можливості обмежити її застосування законом або договором, зокрема, щодо певного виду правовідносин.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 ЦК України).
Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.
Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
В свою чергу, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
За положеннями статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару – це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.
Згідно із частиною першою статті 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Загальні норми щодо оплати товару за договором купівлі-продажу містяться у статті 692 ЦК України.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 цієї статті).
Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 3 ст. 692 ЦК України). 
Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитись від договору купівлі-продажу (ч. 4 ст. 692 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець у свою чергу також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням.
У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 194/342/15-ц (провадження 61-16664св20) у подібних правовідносинах Верховний Суд дійшов висновку, що такий спосіб захисту як розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не є ефективним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовляти саме з цих підстав.
Таким чином, загальне правило про наслідки прострочення виконання покупцем обов`язку оплатити товар встановлено ч. 3 ст. 692 ЦК України.
В свою чергу, глава 54 ЦК України містить і спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.
Так, стаття 694 ЦК України регулює питання порядку продажу товару в кредит, а тому її норми є спеціальними.
Частиною першою статті 694 ЦК України визначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж  товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.
При цьому, норма частини першої статті 694 ЦК України не містить вказівки щодо можливості обмежити її застосування законом або договором, зокрема, щодо певного виду правовідносин. 
Наслідки порушення умов даного виду договору купівлі-продажу визначені в частині четвертій статті 694 ЦК України.
Так, згідно з ч. 4 ст. 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.
Відповідно до ч. 5 ст. 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.
Частиною шостою статті 694 ЦК України унормовано, що з моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар.
Таким чином, нормою частини шостої статті 694 ЦК України закріплено гарантії для продавця щодо повернення неоплаченого товару, проданого в кредит з відстроченням або розстроченням платежу.
Як слідує з оскаржуваного договору від 05.06.2023, умовами такого передбачено право покупця сплатити суму договору у строк до 01.10.2023, тобто сторонами договору встановлений інший строк оплати товару, без прив`язки такого до дати укладення договору.
Також необхідно зазначити, що умова про відстрочення або розстрочення платежу за договором купівлі-продажу може бути передбачена договором незалежно від складу суб`єктів такого договору та виду договору купівлі-продажу. Обмеження на встановлення умови про відстрочення або розстрочення платежу може встановлюватися тільки законом.
Відстрочення – це встановлення більш пізнього строку оплати товару, ніж це передбачено ч. 1 ст. 692 ЦК України.
Розстрочення – це встановлення обов`язку покупця оплатити товар частинами в більш пізні строки, ніж це передбачено ч. 1 ст. 692 ЦК України.
Норми частин 2 – 6 статті 694 ЦК України, зокрема і щодо прострочення покупцем оплати товару, проданого в кредит, поширюються на продаж товарів у кредит як з відстроченням, так і розстроченням оплати.
Таким чином, загальне правило про наслідок прострочення виконання покупцем обов`язку оплатити товар установлюється ч. 3 ст. 692 ЦК України, а при продажу товарів у кредит – наслідки по відношенню до покупця полягають у тому, що продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару, що не виключає пред`явлення замість цієї вимоги вимог, передбачених ч. 3 ст. 692 ЦК України, з урахуванням положень ч. 5 ст. 694 ЦК України.
Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду від 07 жовтня 2021 року в справі №925/1382/19.
При цьому, таких висновків Верховний Суд дійшов, аналізуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 08 вересня 2020 року (справа №916/667/18, провадження №12-145гс19). 
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2020 року в справі №916/667/18 (провадження №12-145гс19) зазначила таке:
«7.40. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору.
7.41. Водночас глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем.
7.42. Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець своєю чергою також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням.
7.43. Натомість у цій справі (справі №916/667/18) покупці отримали товар (частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю), але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третьої статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.
7.44. Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами (зокрема, як у цій справі) (справі №916/667/18).
7.45. Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушеного права.»
Зазначений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 08 вересня 2020 року в справі №916/667/18, яку застосував суд першої інстанції, відмовляючи позивачу ПрАТ «Львівський іподром» у задоволенні вимог про розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна.
Разом з цим, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що у справі №916/667/18, яка знаходилась на розгляді Великої Палати Верховного Суду, спірні правовідносини виникли з договору купівлі-продажу корпоративних прав, яким було передбачено, що розрахунки між сторонами були проведені до укладення договору, тому до правовідносин підлягала застосуванню норма статті 692 ЦК України, при цьому.
Натомість, у даній справі, яка переглядається в апеляційному порядку, у договорі купівлі-продажу передбачалося відстрочення платежу (тобто продаж відбувався у кредит), про що зазначено вище, відповідно, застосуванню підлягала не тільки загальна норма статті 692 ЦК України, але й положення статті 694 ЦК України, як спеціальна норма, на яку, власне, і покликався позивач ПрАТ «Львівський іподром» обгрунтовуючи позовні вимоги.
Таким чином, висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08 вересня 2020 року у справі №916/667/18 не є релевантним до спірних правовідносин, оскільки умови укладеного між сторонами спірного договору купівлі-продажу містять положення про продаж вказаного об`єкта нерухомого майна з відстроченням платежу та набуття відповідем, як покупцем, права власності на об`єкт продажу до проведення остаточного розрахунку, відтак, за своєю правовою природою такий договір є договором купівлі-продажу товару в кредит.
Правильність такої позиції підтверджується постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року (справа № 925/1382/19).
Колегія суддів також враховує, що ч. 1 ст. 694 ЦК України не містить обмежень її застосування законом або договором, зокрема, щодо певного виду правовідносин.
На необхідності застосування положень статті 694 ЦК України (при продажу товару в кредит з відстроченням платежу) також вказував Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 01 листопада 2023 року у справі №915/1031/21, а саме: «5.4. Право вимагати повернення товару, проданого у кредит та неоплаченого покупцем, прямо передбачене законом (частина четверта статті 694 ЦК), тому продавець частки у статутному капіталі товариства, яка була продана з відстроченням платежу та не була оплачена покупцем, має право вимагати її повернення».
На правильності застосування положень частини четвертої статті 694 та частини другої статті 651 ЦК України у подібних правовідносинах (прострочення оплати товару, проданого в кредит з відстроченням платежу), зокрема, щодо нерухомого майна, вказував також Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постановах від 29 серпня 2018 року (справа №750/9306/16-ц, провадження №61-22660св18) та від 30 червня 2020 року (справа №369/4128/16-ц, провадження №61-83св19).
Зокрема, у цих постановах касаційної інстанції містяться висновки про те, що у випадку порушення покупцем умови про оплату (істотної умови договору), правильними є висновки судів про розірвання договору купівлі-продажу, який за своєю юридичною природою є договором купівлі-продажу товару в кредит – з відстрочкою платежу, та повернення об`єкта продажу у власність продавця, що відповідає частині другій статті 651 та частині четвертій статті 694 ЦК України. 
У справі, що переглядається апеляційним судом, відсутні належні докази здійснення відповідачем оплати за придбане ним на підставі договору купівлі-продажу галереї від 05.06.2023 нерухоме майно – нежитлове приміщення, загальною площею 189,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що є істотним порушенням договору та, відповідно до ч. 2 ст. 651 та ч. 4 ст. 694 ЦК України, підставою для розірвання договору та повернення майна у власність позивача у судовому порядку.
Будь які докази здійснення платежів, які стосується дій відповідача, які він вчинив вже після ухвалення судом рішення по суті вирішення спору, висновків апеляційного суду не спростовують.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що позивач ПрАТ «Львівський іподром» обрав належний та ефективний спосіб захисту для відновлення свого порушеного права, тому позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу та повернення об`єкта продажу є законними та обгрунтованими, що свідчить про підставність доводів апеляційної скарги та необхідність скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.
За приписами п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Львівський іподром" – задовольнити.
Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2024 року – скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства «Львівський іподром» до ОСОБА_2 про розірвання договору – задовольнити.
Розірвати договір купівлі-продажу галереї від 05 червня 2023 року, загальною площею 189,6 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав – 2016996846101, укладений між Приватним акціонерним товариством «Львівський іподром» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лавриком Я.М. 05.06.2023, зареєстрований в реєстрі за № 769.
Зобов`язати ОСОБА_2 повернути Приватному акціонерному товариству «Львівський іподром» нежитлове приміщення – галерею, загальною площею 189,6 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав – 2016996846101. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Львівський іподром» судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2684,00 грн. та сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 6441,60 грн., а всього 9125 (дев`ять тисяч сто двадцять п`ять) гривень 00 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 червня 2025 року.
Головуючий:                 А.В. Ніткевич 
Судді:                С.М. Бойко
               С.М. Копняк