Справа № 346/696/25 
Провадження № 22-ц/4808/999/25 
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Бойчука І.В., Томин О.О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович на рішення Коломийського міськрайонного суду 14 травня 2025 року, в складі судді Третьякової І.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір №102664402 про споживчий кредит у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Відповідачці надано кредит в розмірі 15000,00 грн.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не повернула в повному обсязі кредитну заборгованість та не виконала свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем в результаті чого станом на 16.07.2024 заборгованість становила 65625,00 грн, з яких 15000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 49869,70 грн – сума заборгованості за відсотками.
16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №16072024, відповідно до якого первісний  кредитор відступив  належні йому  права,  а позивач  набув право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, зокрема й відповідачки на суму 65625,00 грн.
З цих підстав позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №102664402 від 08.11.2021 в розмірі 65 625,00 грн і судові витрати по справі у розмірі 3028,00 грн сплаченого судового збору.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 травня 2025 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №102664402 в розмірі 65 625 грн, та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Атаманюк В.М. подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. 
На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що позивачем не пропущено строк на звернення до суду із вказаним позовом. Зазначає, що саме запровадження воєнного стану не є автоматичною підставою для продовження строків позовної давності. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт неможливості звернення до суду із позовом у строки, визначені цивільним законодавством. 
Вважає, що кредит відповідачці, згідно договору надано строком на 30 днів. Тому сума боргу мала б становити 20625 грн, з низ 15000 грн – основна сума боргу та 5625 грн – 
проценти.
Стягнення процентів поза строком дії кредитного договору є незаконним та не відповідає висновкам, висловленим у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі №408/8199/16-ц.
       Також зазначає, що відповідно до умов договору кредит надано відповідачці строком на 30 днів з 08.11.2021 по 08.12.2021. Відповідачка не робила жодних пролонгацій договору. Без волевиявлення відповідачки договір не міг бути продовженим.
       Відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору з відповідачкою макрофінансова кредитна установа дотрималася вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Тому вважає, що у разі дотримання процесуальних строків позивачем та не пропущення ним позовної давності, сума, яка підлягала б стягненню з відповідачки на користь позивача становила б 20625 грн, а не 65625,00 грн.
       Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 4542 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
       Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Канак М.С. подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, в процесі розгляду цивільної справи суд першої інстанції не припустився порушень норм ні матеріального, ні процесуального права, тому апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою.
       Оскільки строк позовної давності заявлених позовних вимог до набрання чинності законів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» не сплив, тому клопотання відповідача про застосування строку позовної давності не заслуговує на увагу суду.
       Зазначає, що згідно кредитного договору, підписаного відповідачкою, прямо зазначено, що відповідачка підтверджує, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті кредитодавця, а також отримала від кредитодавця до укладення цього договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Жодних заперечень з приводу того, що відповідачка не погодилася з Правилами надання кредиту нею при укладенні договору висловлено не було.
       Вважає, що кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому кінцева дата строку кредиту – є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору.
       Відповідачкою умови вищевказаного договору не виконувались відповідно до ст.526, ст. 1046, ст.1054 ЦК України, а тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов вищевказаного договору є правомірним і відповідачка жодним чином не позбавляється від виконання умов договору та погашення заборгованості в повному обсязі.
       Також, вважає, що вартість правової допомоги є значно завищеною та не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості.
       Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду – без змін.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.        
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, 
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка уклала кредитний договір з ТОВ «МІЛОАН», на час ухвалення рішення суду заборгованість за вказаним кредитним договором відповідачкою добровільно не погашена. Право вимоги по кредитному договору передані ТОВ «МІЛОАН» на користь позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі Реєстру боржників.
З вказаним висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до частин 3, 4, 6, 11 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 08 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №102664401. За умовами цього договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.
Загальний розмір кредиту становить 15000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 08.11.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 08.12.2021 п.п. 1.2.-1.4. договору). 
Відповідно до платіжного доручення №34891774 від 08.11.2021 ТОВ «МІЛОАН» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15000,00 грн згідно договору № 102664402, що свідчить про належне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за укладеним з відповідачкою договором. 
Зазначений правочин вчинено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договір є чинним та підлягає виконанню сторонами.
Відтак, безпідставними є твердження представника відповідачки про те, що при укладенні кредитного договору з відповідачкою макрофінансова кредитна установа не дотрималася вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Таким чином, первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці кредит у розмірі, погодженому сторонами.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання , право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом першої інстанції також встановлено, що 16 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «МІЛОАН» уклали між собою договір факторингу №16072024, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісію за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойкою (штраф, пеня) та/або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно кредитних договорів, за наявності, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1).
Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №16072024, позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за заборгованістю, яка виникла за договором 102664403 в загальній сумі 65625,00 грн, з яких: 15000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу та 50625,00 грн – сума заборгованості за відсотками. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідачка ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. 
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
За змістом договору споживчого кредиту №102664402 від 08.11.2021 судом встановлено, що позичальник зобов`язується сплачувати одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 1500 грн, що становить 10% від суми кредиту. Протягом первісного строку кредитування діє пільгова ставка — 1,25% на день від фактичного залишку кредиту. Після завершення цього строку або після закінчення періоду пролонгації застосовується стандартна (базова) ставка — 5% на день, яка є фіксованою й не може бути змінена без письмової згоди позичальника. Проценти нараховуються з наступного дня після надання кредиту до дати завершення строку кредитування, включно з періодом пролонгації. Після спливу строку кредитування проценти не нараховуються, але позичальник зобов`язаний погасити всю заборгованість, включаючи комісію, проценти, пеню та інші платежі. 
Водночас за змістом пунктів 2.3.1.1. та 2.3.1.2. вказаного договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитуванняи , за умови що можливість передбачена кредитодавцем згідно з розділом 6 Правил надання фінансових кредитів. Водночас договором передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Якщо після завершення строку кредитування позичальник продовжує користуватись кредитними коштами, строк автоматично продовжується на 1 день кожного разу, але загалом не більше ніж на 60 днів. У разі перевищення цього строку, подальше продовження можливе лише в межах дозволених 60 днів. При цьому, якщо позичальник повністю погасив заборгованість за тілом кредиту, користування кредитом припиняється. У період пролонгації на стандартних умовах проценти нараховуються за базовою ставкою, визначеною у п. 1.6 договору.
Таким чином суд першої інстанції правильно визначив, що зі змісту Договору і розрахунку заборгованості протягом перших тридцяти днів користування кредитними коштами ОСОБА_1 нараховувались відсотки в сумі 187,50 грн в день, тобто в розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту. В зв`язку з неповерненням відповідачкою по закінченню строку кредитування кредитних коштів та сплати відсотків в сумі 5625,00 грн, в силу п. 2.3 договору відбулася пролонгація строку кредитування ще на один день, але не більше 60 днів. Протягом цих 60 днів ОСОБА_1 нараховувались відсотки в розмірі 750 грн – стандартна (базова) процентна ставка 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом було припинено.
Отже доводи апеляційної скарги про те, що максимальний строк кредитування за договором становив 30 днів, не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Позивач підтвердив факт укладення кредитного договору та отримання відповідачкою кредитних коштів та виникнення заборгованості за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту (позики) відповідачка суду першої та апеляційної інстанції не надала, також не подала належних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Калинюк Роман Степанович,  залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 29 березня 2024 року – без змін.
       Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                І.В. Бойчук
О.О. Томин