ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 р. 	Справа № 440/16339/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2023, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, по справі № 440/16339/23
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії, а саме просить:
- визнати протиправними рішення та дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ЄДРПОУ 13967927 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 суми пільг за спожиті комунальні послуги його сім?єю з січня 2023 року щодо нарахування та виплати пільг на двох членів його сім?ї, замість трьох членів сім?ї;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ЄДРПОУ 13967927 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 суму пільг за спожиті комунальні послуги його сім?єю з розрахунку трьох членів його сім??ї з урахуванням виплачених сум пільг;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ЄДРПОУ 13967927 подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення у цій справі протягом десяти діб після набрання чинності рішення суду у цій справі.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є пенсіонером МВС України та інвалідом війни 2 групи і користується знижками (пільгами) за спожиті комунальні послуги. Починаючи з 01.01.2023 відповідач здійснює нарахування та виплату пільг, оскільки позивач перебуває на обліку у відповідача як особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, проте, робить це всупереч ст. 1, 317, 22, 46, 65, 92 Конституції України, ст. 3 Сімейного кодексу України, Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, Закону України від 05.10.2000 №2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Рішень Конституційного Суду, постанов Кабінету Міністрів України № 409 від 6 серпня 2014 р. Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування, № 373 від 17 квітня 2019 р. та інших правових актів. Так, згідно з відповіддю відповідача на запит 100% знижка за спожиті комунальні послуги для сім?ї позивача нараховується на 2 осіб позивача та його дружину, без врахування доньки, яка також зареєстрована та проживає за цією адресою, тому сума щомісячної знижки на 3 осіб, на яку позивач має право, штучно незаконно зменшена. Відповідно до ст. 13 Закону 3551 100% знижки – пільги за спожиті комунальні послуги надається кожному члену сім?ї. «Пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються особам з інвалідністю внаслідок війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними...». Крім того, позивач зазначив, що членом його сім?ї згідно зі ст. 3 Сімейного Кодексу України є його донька ОСОБА_2 2004 року народження – в рік закінчення 11 класів, стала студенткою 1 курсу (на момент звернення 3 курсу) денної форми навчання Полтавського університету економіки та торгівлі свідчать довідки за кожен рік навчання, які є у ГУПФУ в пенсійній справі, тим більше що у відповідності до ст.199 СКУ існує обов?язок батьків утримання до 23 років дітей, які навчаються та і навіть взагалі утримання дітей, які потребують допомоги. Позивач стверджує, що з комплексного аналізу наведених норм необхідно дійти висновку, що нарахування та виплату знижок-пільг за ст.13 Закону 3551 необхідно робити на всіх членів сім?ї пільговика, в даному випадку на 3 осіб, а не на 2, як робив відповідач. Позивач зазначає, що зменшений протиправно розмір пільг впливає і на майно та майновий стан його сім?ї.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від  28 грудня 2023 р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) про визнання відмови протиправною та зобов?язання вчинити певні дії відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом неповно з?ясовані обставини, що мають значення для справи, не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, не правильно застосовано норми матеріального права, просить  скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від  28.12.2023 р. по справі № 440/16339/23 та прийняти нове рішення, яким задовольнити всі позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що  суд не врахував, що донька 2004 року народження є членом сім?ї позивача до 23 років, оскільки в рік закінчення 11 класів стала студенткою І курсу (і була на час подачі позову 3 курсу) денної форми навчання Полтавського університету економіки та торгівлі, про що свідчать довідки за кожен рік навчання, які є у ГУПФУ в пенсійній справі позивача (на час подачі цієї скарги переведена на 4 курс) і тому сім?я позивача складається з 3 (трьох) осіб, на яких мають нараховуватися 100% знижка (пільга) за спожиті житлово-комунальні послуги. Вказав, що в Україні також діє і аналогія права та закону, в ст.10 Закону 3551 дано поняття членів сім?ї загиблих (померлих) ветеранів війни. До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать: батьки; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; утриманці загиблого (померлого), яким у зв?язку з цим виплачується пенсія.... 4) діти померлих учасників бойових дій, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, до закінчення цих закладів освіти , але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Відповідно до ст. 30 (Члени сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника) Закону №2262 непрацездатними членами сім?ї вважаються: «...Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти , які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах ( у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим з а умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років...». Також указав на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду, рішення Конституційного Суду України, практику Європейського Суду з прав людини.
Відповідач надав Суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від  28.12.2023 по справі № 440/16339/23 – без змін. 
На підставі положень п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , особа з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як отримувач пільг на житлово-комунальні послуги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі – Закон № 3551-XII).
Відповідно до довідки від 06.09.2023 р. ОСОБА_3 є студенткою Полтавського університету економіки і торгівлі, форма навчання денна. Дата початку навчання – 01.09.2021 р., дата закінчення навчання – 30.06.2025 р.
Запит позивача від 20.07.2023 зареєстровано в ГУ ПФУ в Полтавській області за №402/11 щодо надання інформації з посиланням на Закон України «Про доступ до публічної інформації».
Листом ГУ ПФУ в Полтавській області від 25.07.2023 №1600-0203/55348 позивача повідомлено про розгляд звернення та зазначено, що позивач має статус особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» користується 100 відсотковою знижкою з оплати житлово-комунальних послуг, в межах соціальних нормативів. Пільга поширюється на 2-х осіб. Крім того, у листі зазначено розміри в яких позивачу нараховано пільги на житлово комунальні послуги.
Позивач вважаючи протиправними рішення та дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області при нарахуванні та виплаті суми пільг за спожиті комунальні послуги його сім?єю з січня 2023 року щодо нарахування та виплаті пільг на двох членів його сім?ї, замість трьох членів сім?ї, звернувся до суду із позовом про зобов?язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 суму пільг за спожиті комунальні послуги його сім?єю з розрахунку трьох членів його сім?ї з урахуванням виплачених сум пільг.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення адміністративного позову. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон №3551-XII визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Відповідно до ст. 1 Закону №3551-XII закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров?я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров?я.
Згідно зі ст. 2 Закону №3551-XII законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.
Згідно з пунктами 4, 5 частини 1 статті 13 Закону №3551-XII особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги:
100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім?ю);
100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім?ю.
Таким чином, особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надана така пільга як 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання, яка нараховується на встановлену у законі площу житла.
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону №3551-XII пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються особам з інвалідністю внаслідок війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.
Положеннями статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов?язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.
Суд зазначає, що вказані норми не розкривають змісту поняття членів сім?ї з точки зору надання пільг, однак відповідно до частини 5 статті 51 Бюджетного кодексу України, яка є спеціальною, оскільки більш повно описує визначення ознак члена сім?ї у правовідносинах, що стосуються соціальних пільг, визначено, що при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім?ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.
Між тим, визначення поняття «сім?я», вжите у Сімейному кодексі України, не може розповсюджуватися на правовідносини у сфері бюджетних видатків та призначення і виплати Державою пільг, оскільки цей термін у названому нормативно-правовому акті вжито у розумінні сімейних правовідносин, взаємних прав та обов?язків подружжя та їхніх дітей.
Таким чином, з огляду на те, що станом на 01.01.2023, донька позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою, тобто досягла 18 років, та не належить до членів сім?ї, на яких поширюється пільга, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Також колегія суддів відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі на приписи ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка врегульовує питання належності осіб до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, оскільки позивач до таких осіб не відноситься, а тому вказана норма не врегульовує спірних правовідносин.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з посиланням на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин. Зокрема, в  постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року по справі № 913/204/18 розглядався спір за позовом заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Приватного підприємства «Стоміл», Регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, – Державного навчального закладу «Сєвєродонецьке вище професійне училище» про визнання договору оренди недійсним та зобов?язання повернути приміщення; постанова  Верховного Суду від 06 листопада 2018 року по справі  № 812/292/18 (Пз/9901/22/18) стосувалася спору між Обласною комунальною установою «Луганський обласний центр підтримки молодіжних ініціатив та соціальних досліджень» та ГУ ДФС у Луганській області щодо скасування  рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску; а у постанові від 10 березня 2020 року по справі № 160/1088/191 було розглянуто спір щодо скасування податкових повідомлень-рішень.  
Щодо доводів апелянта стосовно застосування аналогії закону, суд зазначає, що Верховний Суд уже неодноразово зауважував, що аналогія закону та аналогія права допускається для застосування адміністративним судом виключно з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб?єктів владних повноважень та лише у випадку взагалі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини. Водночас, за приписами останнього речення частини шостої статті 7 КАС України аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.
Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що право на виплату встановленої суми знижок  (пільг) є майном позивача і не може бути зменшено, оскільки за обставинами спірних відносин відповідачем не вчинялися дії спрямовані на зменшення пільг та/або прав позивача, передбачених законодавством. Як установлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 проводиться щомісячне нарахування пільги на житлово-комунальні послуги на 2 особи, а саме, на позивача та його дружину. Між тим, нарахування пільг на доньку позивача, як на члена сім?ї, на якого відповідно до чинного законодавства поширюються пільги, органами соціального захисту населення було припинено, тобто на момент передачі функцій щодо нарахування пільг від органів соціального захисту населення до органів Пенсійного фонду України до складу сім?ї пільговика ОСОБА_1 його повнолітня донька не входила, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
За змістом ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з?ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов?язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов?язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 по справі № 440/16339/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Л.В. Любчич