ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 червня 2025 року
м. Київ
справа № 172/2436/23
провадження № 61 -4749св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом), відповідачі: ОСОБА_2 (позивачка за зустрічним позовом), ОСОБА_3 (третя особа за зустрічним позовом), ОСОБА_4 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - фермерське господарство «Агрофірма «Віктор» (відповідач за зустрічним позовом),
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Колінько Наталія Олександрівна, на рішення Васильківського 
районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2024 року у складі судді Битяка І. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 
2025 року у складі колегії суддів: Городничої В. 0., Петешенкової М. Ю., 
Красвітної Т. П., а також на додаткове рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2024 року у складі судді Битяка І. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., Красвітної Т. П., та ухвалив 
таку постанову.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.            У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог 
щодо предмета спору, - ФГ «Агрофірма «Віктор», про переведення прав та 
обов`язків покупця, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.
2.            На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що 10 грудня 
2007 року між ФГ «Агрофірма «Віктор» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,173 га, яка знаходиться на території Васильківської селищної ради Дніпропетровської області. Договір був зареєстрований у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії 
ДП «ЦДЗК», про що у Державному реєстрі вчинено запис від 13 травня 2008 року за № 040811801410.
3.            14 листопада 2011 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду 
до договору оренди землі від 10 грудня 2007 року, яка була зареєстрована 
відділом Держгеокадастру у Васильківському районі Дніпропетровської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 грудня 2011 року за 
№ 122075514000809. Земельній ділянці, зазначеній у договору оренди, 
присвоєний кадастровий № 1220755100:02:009:0116.
4.            Після смерті ОСОБА_5 земельна ділянка була успадкована 
ОСОБА_3 . Під час перебування земельної ділянки у власності ОСОБА_5 , а потім ОСОБА_3 у Державному земельному кадастрі містився блок 
«Відомості про оренду, суборенду», в якому було вказано інформацію про перебування земельної ділянки у ФГ «Агрофірма «Віктор», строк дії речового 
права - 24 грудня 2026 року.
5.            Однак, у жовтні 2023 року ФГ «Агрофірма «Віктор» дізналося, що 
ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий № 1220755100:02:009:0116, який посвідчений приватним нотаріусом Повєткіною Н. М. і зареєстрований в реєстрі за № 391. Про намір продати 
земельну ділянку ні ОСОБА_3 , ні приватний нотаріус Повєткіна Н. М. не повідомляли ФГ «Агрофірма «Віктор», у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такий намір не реєструвався відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 130-1 Земельного кодексу України. Переважне право купівлі спірної земельної ділянки ФГ «Агрофірма «Віктор» порушене.
6.            Крім того, з огляду на те, що Державний реєстр речових прав почав діяти з 2013 року, у ньому був відсутній запис про оренду земельної ділянки 
ФГ «Агрофірма «Віктор» на підставі договору оренди від 10 грудня 2007 року. 
Однак, відсутність відомостей у Державному реєстрі речових прав про орендаря земельної ділянки, як і зміна власника цієї земельної ділянки, не припиняють 
право оренди спірної земельної ділянки ФГ «Агрофірма «Віктор».
7.             ОСОБА_1 зазначав, що 17 жовтня 2023 року між ним та ФГ «Агрофірма «Віктор» було укладено договір про передачу переважного права купівлі 
земельної ділянки кадастровий № 1220755100:02:009:0116, враховуючи, що юридична особа не може набувати право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення.
8.            12 грудня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Пахомовою Н. І. та зареєстрований в реєстрі за № 3449.
9.            Посилався на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є сусідами, а договір укладено через три місяці після набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, що свідчить про намагання унеможливити відчуження 
земельної ділянки на користь суб`єкта переважного права придбання.
10.         Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:
-      перевести з ОСОБА_2 на нього права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий 
№ 1220755100:02:009:0116, площею 5,173 га, укладеним 19 вересня 
2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Повєткіною Н. М. та зареєстрований в реєстрі за №937;
-      визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий 
№ 1220755100:02:009:0116, площею 5,173 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
-      витребувати від ОСОБА_4 на його користь земельну ділянку кадастровий № 1220755100:02:009:0116, площею 5,173 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського 
виробництва.
11.         У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ФГ «Агрофірма «Віктор», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним.
12.         Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані посиланням на те, що договір про передачу переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 17 жовтня 2023 року є недійсним, оскільки цей договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Оскільки ФГ «Агрофірма «Віктор» не мало переважного права купівлі земельної ділянки кадастровий № 1220755100:02:009:0116, а отже 
ОСОБА_1 не міг його набути за вказаним договором.
13.         Посилалася на те, що з оскаржуваного договору від 17 жовтня 2023 року неможливо встановити правову підставу для виникнення у ФГ «Агрофірма «Віктор» переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського 
призначення кадастровий № 1220755100:02:009:0116. Посилання на договір 
оренди землі та додаткову угоду не містить достатніх реквізитів для повної ідентифікації відповідних правочинів: сторони договору оренди землі та 
додаткової угоди не вказані, реквізити договору, до якого укладена додаткова угода, не зазначені.
14.         Більш того, станом на 10 грудня 2007 року земельне законодавство не містило обов`язку орендодавця щодо продажу земельної ділянки орендарям, а також похідних від цього обов`язків. Лише з 01 липня 2021 року орендарів земельних ділянок законодавець наділив переважним правом купівлі земельної ділянки, яку вони орендують.
15.         Посилалася на те, що договір від 10 грудня 2007 року був укладений на 
10 років і набув чинності 29 грудня 2007 року, а 14 листопада 2011 року між ОСОБА_5 та ФГ «Агрофірма «Віктор» укладена додаткова угода, якою 
змінено строк договору оренди до 15 років з дати державної реєстрації договору оренди землі. Тобто, договір оренди землі від 10 грудня 2007 року діяв до 
31 грудня 2022 року. Разом з тим, підстав для переважного права на поновлення договору на новий строк чи продовження стороку його дії не було, оскільки 
ФГ «Агрофірма «Віктор», як орендар, неналежно виконувало обов`язки згідно з умовами договору оренди землі, у тому числі щодо оплати орендної плати, не направило орендодавцеві повідомлення про закінчення строку договору оренди землі та про намір його продовжити.
16.         Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним договір про передачу переважного права купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 17 жовтня 2023 року, який було 
укладено між ФГ «Агрофірма Віктор» та ОСОБА_1 , про переважне право 
купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий 
№ 1220755100:02:009:0116.
Основний зміст та мотиви рішень суду першої інстанції
17.         Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області 
від 24 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про переведення прав та обов`язків покупця, про визнання права власності та про витребування майна з чужого незаконного володіння. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору недійсним відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
18.         Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки договір про передачу переважного права купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий № 1220755100:02:009:0116 укладений між ФГ «Агрофірма «Віктор» та ОСОБА_1 17 жовтня 2023 року, 
тобто після відчуження земельної ділянки її власником, відсутні правові підстави для переведення на ОСОБА_1 прав та обов`язків покупця за договором  купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, який був укладений власником земельної ділянки 19 вересня 2023 року.
19.         Крім того, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки не знала і не могла знати про наявність договору оренди земельної ділянки, дані про який були відсутні у державних реєстрах.
20.         Вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 суд вважав необґрунтованими, з огляду на те, що на момент укладення оспорюваного договору про передачу переважного права купівлі-продажу земельної ділянки від 17 жовтня 2023 року, строк дії договору оренди землі від 10 грудня 2007 року не закінчився, оскільки тривав до 31 грудня 2023 року.
21.         Додатковим рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та скасування заходів забезпечення позову задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати на 
професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2023 року у справі №172/2436/23.
22.         Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в порядку розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати у розмірі 10 000,00 грн, що є співмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Вжиті судом заходи забезпечення позову скасовано на підставі частин дев`ятої, десятої статті 158 ЦПК України.
23.         Додатковим рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
24.         Вирішуючи питання про розподіл понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що 
заявлений нею розмір таких витрат є неспівмірним зі складністю справи, а також часом, необхідним представнику відповідача для вчинення відповідних процесуальних дій, а тому підлягає зменшенню до 5 000,00 грн, що відповідатиме критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.
Основний зміст та мотиви судових рішень апеляційного суду
25.         Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 
2024 року залишено без змін.
26.         Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог 
ОСОБА_1 . Зазначено, що орендар ФГ «Агрофірма «Віктор» дійсно мало переважне право покупця земельної ділянки до 13 травня 2023 року, однак, в силу підпункту б) пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України не могло реалізувати таке своє право. З огляду на те, що доказів наявності підстав для продовження строку дії договору оренди з урахуванням ротації культур, або ж направлення ОСОБА_3 у строк до березня 2023 року наміру орендаря про продовження договору оренди позивачем не надано, тому на момент укладання договору купівлі-продажу 19 вересня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 переважне право орендаря ФГ «Агрофірма «Віктор» вже не існувало. Порушень при проведенні реєстраційних дій приватним нотаріусом Повєткіною Н. М. не встановлено, оскільки отримані нотаріусом відомості з Державного земельного кадастру в автоматичному режимі взаємодії реєстрів не містили відомостей про зареєстровані інші речові права на земельну ділянку.
27.         Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2024 року за заявою ОСОБА_2 залишено без задоволення. Додаткове рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2024 року залишено без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2024 року за заявою 
ОСОБА_4 задоволено. Додаткове рішення Васильківського районного 
суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_4 скасовано. Заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі залишено без розгляду.
28.         Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення в порядку розподілу судових витрат на користь ОСОБА_6 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Зазначену суму апеляційний суд вважав такою, що є співмірною зі складністю справи, обсягом наданих послуг та відповідає критерію реальності таких витрат і розумності їхнього розміру.
29.         В частині вирішення питання про відшкодування ОСОБА_4 понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не урахував, що заява про ухвалення додаткового рішення у справі подана нею поза межами встановленого частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України строку, а тому підлягала залишенню без розгляду.
Узагальнені доводи касаційних скарг
30.         09 квітня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Колінько Н. О., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області 
від 24 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 12 березня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
31.         Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказавши на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема 
статті 130-1 ЗК України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а також зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
32.         Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що договір оренди земельної ділянки укладений строком на 15 років, починаючи з дати державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, а тому є чинним до 31 грудня останнього року оренди. Акцентує увагу, що зазначення у договорі положення про ротацію культур згідно з проектом землеустрою це лише частина агротехнічного режиму, а не юридична умова дії строку.
33.         11 квітня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Колінько Н. О., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 12 березня 2025 року в частині залишення без змін додаткового рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 
2024 року, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 . В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
34.         Підставами касаційного оскарження додаткового рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року заявник зазначає порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 
№ 755/9215/15-ц, у додатковій постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також зазначає, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
35.         На обґрунтування доводів касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 не обґрунтувала належним чином розміру понесених нею витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що відсутні докази того, що адвокатом було витрачено саме таку кількість часу та вчинено усі дії, про які зазначено у заяві. Акцентує увагу на тому, що адвокат Помазкін А. Є. приймав участь лише у двох підготовчих судових засіданнях, що на його думку, свідчить про те, що справа для відповідачки не є значимою.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
36.         Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
37.         Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 172/2436/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Колінько Н. О., на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
38.         Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 172/2436/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Колінько Н. О., на додаткове рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року.
39.         13 травня 2025 року матеріали цивільної справи № 172/2436/23 надійшли до Верховного Суду.
40.         Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
41.         21 травня 2025 року ОСОБА_4 , від імені якої діє адвокат 
Ковальчук І. М., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
42.         Відзив обґрунтований посиланням на те, що суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що строк дії договору оренди спірної земельної ділянки закінчився 13 травня 2023 року. Фермерське господарство на вимогу суду не надало ні схему ротації культур, ні відповідний проект землеустрою, щоб можна було встановити, що на земельній ділянці зростає культура, яка збирається наприкінці року і що продовжило б строк дії договору оренди. Більше того, у своїх поясненнях ФГ «Агрофірма «Віктор» зазначає, що у 2022 році на спірній земельній ділянці був засіяний соняшник, а у 2023 році - озима пшениця. У 2024 році земельна ділянка готується під посів соняшника, що свідчить, що на спірній земельній ділянці були відсутні засіяні культури, які б могли продовжити строк дії договору на сільськогосподарський рік.
43.         Договір про передачу переважного права купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий 
№ 1220755100:02:009:0116, укладений між ФГ «Агрофірма Віктор» та 
ОСОБА_1 після відчуження земельної ділянки її власником, а тому підстав для передачі переважного права купівлі-продажу земельної ділянки у 
ФГ «Агрофірма Віктор» ОСОБА_1 не було. Крім цього, суд дійшов правильного висновку, що вона є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, а тому витребування у неї земельної ділянки є непропорційним заходом.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
44.         10 грудня 2007 року між ФГ «Агрофірма «Віктор» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,173 га, яка знаходиться на території Васильківської селищної ради Дніпропетровської області строком на 
10 років. Договір був зареєстрований у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «ЦДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 травня 2008 року за № 040811801410. Інформація щодо реєстрації договору оренди землі підтверджується витягом з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Дніпропетровської регіональної філії ДВ «ЦДЗК» по Васильківському району Дніпропетровської області.
45.         14 листопада 2011 року між ФГ «Агрофірма «Віктор» та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 10 грудня 2007 року, яка була зареєстрована відділом Держгеокадастру у Васильківському районі Дніпропетровської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 грудня 2011 року за № 122075514000809.
46.         Відповідно до умов додаткової угоди від 14 листопада 2011 року за 
досягнутою сторонами згодою, зокрема, розділ 2 «Строк дії договору» викладено у такій редакції: «2.1 Договір укладено на 15 років, починаючи з дати державної реєстрації договору оренди земельної ділянки. З урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, договір оренди є чинним до 31 грудня останнього року оренди». Додаткова угода зареєстрована у Відділі Держкомзему у Васильківському районі Дніпропетровської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 грудня 2011 року за № 122075514000808.
47.         Власником земельної ділянки кадастровий № 1220755100:02:009:0116 площею 5,173 га на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09 грудня 
2019 року став ОСОБА_3 .
48.         З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 
від 10 жовтня 2023 року вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий № 1220755100:02:009:0116, площею 5,173 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на території Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н. М. 19 вересня 
2023 року і зареєстрованого за реєстровим № 391.
49.         17 жовтня 2023 року між ФГ «Агрофірма «Віктор» та ОСОБА_1 було укладено договір про передачу переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення.
50.         З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 
від 19 грудня 2023 року встановлено, що власником земельної ділянки кадастровий № 1220755100:02:009:0116, площею 5,173 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на території Васильківської селищної ради Дніпропетровської області, є 
ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Пахомовою Н. І. 
12 грудня 2023 року і зареєстрованого за реєстровим № 3449.
51.         Згідно з наданими приватним нотаріусом Повєткіною Н. М. відомостями, у Державному земельному кадастрі та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про оренду/суборенду щодо земельної ділянки кадастровий № 1220755100:02:009:0116 станом на 19 вересня 2023 року були відсутні.
52.         Оскаржуючи рішення приватного нотаріуса Повєткіної Н. М., ФГ «Агрофірма «Віктор» зверталося до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення приватного нотаріуса з приводу земельної ділянки кадастровий 
№ 1220755100:02:009:0116. Згідно з наказом Міністерства юстиції України 
від 11 квітня 2024 року у задоволенні скарги відмовлено, оскільки рішення 
від 19 грудня 2023 року приватного нотаріуса Повєткіної Н. М. відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав.
Позиція Верховного Суду
53.         Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
54.         Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
55.         Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
56.         Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
57.         Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
58.         Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
59.         Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
60.         У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
61.         Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається, ОСОБА_1 просив суд перевести на нього права та обов`язки покупця за договором купівлі- продажу земельної ділянки кадастровий № 1220755100:02:009:0116, площею 5,173 га, укладеним 19 вересня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Повєткіною Н. М. та зареєстрованим в реєстрі за № 937, на підставі частини четвертої статті 130-1 ЗК України, визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку та витребувати на його користь таке земельну ділянку, яка була в подальшому відчужена на користь ОСОБА_4 , на підставі статті 388 ЦК України.
62.         Відповідно до частини першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
63.         Частиною першою статті 9 Закону «України «Про оренду землі» передбачено, що орендар має переважне право на придбання у власність земельної ділянки у разі її продажу, за умови що він сплатить ціну, за якою продається така земельна ділянка. Якщо відповідно до закону орендар не може набувати у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення, він може в порядку, визначеному Земельним кодексом України, передати своє переважне право купівлі такої земельної ділянки іншій особі, яка відповідно до закону може набувати у власність таку земельну ділянку.
64.         У частині першій статті 130-1 ЗК України встановлено, що переважне право купівлі земельних ділянок сільськогосподарського призначення мають такі суб`єкти: а) у першу чергу - особа, яка має спеціальний дозвіл на видобування корисних копалин загальнодержавного значення (металічні руди кольорових металів, металічні руди благородних металів, металічні руди рідкіснометалевих 
та рідкісноземельних металів, радіоактивних металів, електро- та радіотехнічна сировина), якщо відповідно до інформації, отриманої з Державного земельного кадастру, така земельна ділянка знаходиться в межах ділянки надр, наданої такій особі у користування, крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), що перебувають у власності особи, яка використовує земельну ділянку на праві власності, оренди, емфітевзису, суперфіцію, а також крім земельних ділянок для садівництва; б) у другу чергу - орендар земельної ділянки.
65.         Суб`єкт переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення другої черги може реалізувати таке право у разі відсутності суб`єкта переважного права першої черги або відмови суб`єкта першої черги від реалізації такого права. Суб`єкт переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відмовитися від реалізації такого права шляхом подання нотаріусу відповідної заяви, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Відмова суб`єкта переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення від реалізації такого права на земельних торгах здійснюється в порядку, визначеному 
статтями 135-139 цього Кодексу.
66.         У разі якщо відповідно до закону особа, зазначена у пунктах «а» і «б» цієї частини, не може набувати у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення, вона може в порядку, визначеному частиною п`ятою цієї статті, передати своє переважне право купівлі такої земельної ділянки іншій особі, яка відповідно до закону може набувати у власність таку земельну ділянку.
67.         Відповідно до частини четвертої зазначеної статті ЗК України у разі 
продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення з порушенням переважного права її купівлі суб`єкт переважного права, який відповідно до цієї статті може реалізувати таке право, має право пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором купівлі-продажу повинен сплатити покупець.
68.         У разі продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення з порушенням переважного права її купівлі, суб`єктом якого є особа, яка не може набувати право власності на земельну ділянку, і якщо така особа передала переважне право особі, яка може набувати зазначене право (у тому числі після продажу такої земельної ділянки), особа, якій передано переважне право, має право пред`явити до суду позов про переведення на неї прав та обов`язків покупця у порядку, визначеному цією частиною.
69.         Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна земельна ділянка була передана 10 грудня 2007 року її власницею ОСОБА_5 в оренду 
ФГ «Агрофірма «Віктор» строком на 10 років. Згідно з умовами додаткової угоди до зазначеного договору оренди, укладеної між сторонами 14 листопада 
2011 року, строк дії договору оренди становить 15 років, починаючи з дати державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (пункт 2.1 договору). Зазначений пункт було також доповнено реченням: «З урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, договір оренди є чинним 
до 31 грудня останнього року оренди».
70.         Згідно з відомостями ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, договір оренди земельної ділянки кадастровий № 1220755100:02:009:0116, площею 5,173 га, укладений між ОСОБА_5 та ФГ «Агрофірма «Віктор», зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на прав приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі том № 2, розділ 4 від 13 травня 2008 року за № 040811801410.
71.         Таким чином п`ятнадцятирічний строк дії договору оренди землі 
від 10 грудня 2007 року, зареєстрованого 13 травня 2008 року, закінчився 
13 травня 2023 року.
72.         Позивачем не було надано письмових доказів на підтвердження ротації сільськогосподарських культур і наявності підстав для врахування цього фактору при обчисленні строку дії вказаного договору оренди. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для обчислення строку дії договору оренди землі від 10 грудня 2007 року за загальним правилом, визначеним пунктом 2.1., - 15 років з дати державної реєстрації договору оренди.
73.         Переважне право на продовження строку дії договору оренди землі орендар не реалізував.
74.         За відсутності чинного договору оренди спірної земельної ділянки, відсутні правові підстави для використання орендарем переважного права купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення, у тому числі переданого іншій особі у порядку частини п`ятої статті 130-1 ЗК України.
75.         Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду 
від 04 вересня 2018 року у справі № 915/1279/17, від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17.
76.             Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо 
здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
77.             Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
78.         Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
79.         Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки строк дії договору оренди землі від 10 грудня 2007 року, 
зареєстрованого 13 травня 2008 року, закінчився 13 травня 2023 року, а договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий № 1220755100:02:009:0116, площею 5,173 га, укладений 19 вересня 2023 року.
80.         Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, зводяться значною мірою до переоцінки доказів.
81.         Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Щодо доводів касаційної скарги на додаткове судове рішення
82.         Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
 
83.         Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
84.         Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі 
відмови - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
85.         Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
86.         За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
87.         Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
88.         Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
89.         Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також 
вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
90.         Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
91.         Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
92.         Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
93.         Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
94.         Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
95.         При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність 

(пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
96.         Суд першої інстанції з висновками якого погодився і апеляційний суд, надав належну правову оцінку поданим ОСОБА_2 доказам понесення нею 
витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції та з урахуванням принципів реальності, необхідності та розумності розміру таких витрат дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення їх суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 в порядку статті 141 ЦПК України
97.         Визначений судами попередніх інстанцій розмір таких витрат цілком відповідає критерію реальності (дійсності та необхідності), а також обґрунтованості їх розміру.
98.         Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, 
що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
99.         Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин та характеру спірних правовідносин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційних скаргах.
100.      Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі 
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
101.      Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
102.      Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
103.      З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Колінько Н. О., які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених 

статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
104.      Водночас, з урахуванням доводів касаційних скарг та меж касаційного оскарження, справа в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 , а також заяви ОСОБА_7 про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду яких було відмовлено у їх задоволенні, не переглядалася в касаційному порядку.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Колінько Наталія Олександрівна, залишити без задоволення.
2.            Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області 
від 24 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 12 березня 2025 року, а також на додаткове рішення 
Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 
2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                              О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович