УХВАЛА
 
27 серпня 2025 року
м. Київ
 
справа № 761/35043/21
провадження № 61-10716ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім'ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 ,про вселення,
встановив:
18 серпня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Величко М. М. через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційні скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року у вказаній справі.
Оскільки зазначені касаційні скарги були подані однією особою на одні й ті ж самі судові рішення, Верховний Суд розглядає їх як одну касаційну скаргу, подану представником заявника ОСОБА_1 - адвокатом Величком М. М.
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтовано (мотивовано) наявність цієї підстави (підстав).
Проте зі змісту касаційної скарги неможливо чітко зрозуміти, з яких саме підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, оскаржуються рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року та постанова Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року.
Зокрема, представник заявникау касаційній скарзі посилається напевні постанови Верховного Суду, однак посилання на такі постанови викладено хаотично, з тексту касаційної скарги неможливо зрозуміти, які саме постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, не були враховані апеляційним судом під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Крім того, посилання на те, що заявник, а також ОСОБА_6 не були повідомлені про розгляд справи апеляційним судом, а також на те, що суд апеляційної інстанції не розглянув подане ОСОБА_1 клопотання, наведені без взаємозв'язку з конкретним пунктом частини другої статті 389 ЦПК України.
Верховний Суд роз'яснює заявнику та її представнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. 
Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов'язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.
Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі. 
Таким чином, ОСОБА_1 для усунення вказаного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги слід надати суду касаційної інстанції нову редакцію касаційної скарги, в якій уточнити підстави касаційного оскарження та чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, з обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав).
Також згідно з пунктом 3 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).
Згідно з оскаржуваними судовими рішеннями, тексти яких внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень у цивільній справі № 761/35043/21, одним з відповідачів є ОСОБА_6 . Проте вказана особа не зазначена у касаційній скарзі в якості відповідача у справі, а також не вказано його місце проживання чи перебування.
З огляду на викладене, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги з доказаминадсилання її копії та копій доданих до неї матеріалів всім іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України (шляхом надсилання до електронних кабінетів інших учасників справи, а у разі відсутності в інших учасників справи електронних кабінетів чи відсутності відомостей про наявність в інших учасників справиелектронних кабінетів - у паперовій формі листом з описом вкладення) (у випадку якщо касаційна скарга в новій редакції буде подана через підсистему «Електронний суд») або нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи (у випадку подання нової редакції касаційної скарги у паперовій формі), оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали, із зазначенням у скарзі всіх учасників справи, їх місцезнаходження, місця проживання чи перебування, а також із уточненням підстав касаційного оскарження (із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї (цих) підстави (підстав)).
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов'язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року залишити без руху.
Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         М. Ю. Тітов