УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2025 року
м. Київ
справа № 686/441/25
провадження № 51- 2849 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                ОСОБА_1 ,
суддів:                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького  апеляційного суду від 27 травня 2025 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , 
встановив:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2025 року:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, студента 2 курсу Державного професійно-технічного навчального закладу «Мазурівський аграрний центр професійно-технічної освіти», непрацевлаштованого, раніше не судимого;
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, періодично працюючого комбайнером ФОП « ОСОБА_7 », в силу положень  ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК) раніше не судимого,
визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК та призначено кожному з них покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки без конфіскації майна. Постановлено строк відбування призначених покарань ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
На підставі ст.72 КК зараховано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі час їх перебування під вартою з 26 листопада по 03 грудня 2024 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінено із застави на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.   
Зобов`язано обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили прибувати до суду за кожною вимогою та покладено на них наступні обов`язки:  
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 
-утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.
Частини застави,  що було внесено 03 грудня 2024 року:
- ОСОБА_8 за обвинуваченого ОСОБА_5 в розмірі 121 120, 00 грн. на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, постановлено  перерахувати  на спеціальний рахунок для благодійних пожертв у національній валюті (у безготівковій формі): Одержувач: Міністерство оборони України, код ЄДРПОУ: 00034022, назва банку: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку (МФО): 820172, реєстраційний рахунок: UA458201720313281002302018611, призначення платежу: благодійна пожертва на користь Збройних Сил України;
- ОСОБА_8 за обвинуваченого ОСОБА_5 в розмірі 121 120, 00 грн. на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, постановлено повернути ОСОБА_8 ;
- ОСОБА_9  за обвинуваченого ОСОБА_6 в розмірі 121 120, 00 грн. на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, постановлено 8ш9шг перерахувати на спеціальний рахунок для благодійних пожертв у національній валюті (у безготівковій формі): Одержувач: Міністерство оборони України, код ЄДРПОУ: 00034022, назва банку: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку (МФО): 820172, реєстраційний рахунок: UA458201720313281002302018611, призначення платежу: благодійна пожертва на користь Збройних Сил України;
- ОСОБА_9 за обвинуваченого ОСОБА_6 в розмірі 121 120, 00 грн. на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, повернуто ОСОБА_9 .  Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речового доказу - автомобіля марки «MercedesBenz», моделі «C 300», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який постановлено  залишити  ОСОБА_10 та скасовано накладений на нього арешт.
За обставин, викладених у вироку,  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими у тому, що вони 26.11.2024 року близько 22:24 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території АЗС «UPG», за адресою: м. Хмельницький, вул. Прибузька, 11/3, помітили автомобіль марки «MercedesBenz», моделі «C 300», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2014 року випуску, належний ОСОБА_10 та прийняли спільне рішення, домовившись про незаконне заволодіння даним транспортним засобом.
Тоді ж, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 , попередньою узгодивши свої дії з ОСОБА_6 усвідомлюючи протиправність своїх дій, за допомогою ключа запалювання відчинили вищевказаний автомобіль та отримавши доступ до салону незаконно проникли у нього таким чином, що ОСОБА_5 , розмістився на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_6 розмістився на місце для водія, та маючи при собі ключ запалювання, натиснувши кнопку «start» запустили двигун транспортного засобу, після чого, всупереч волі власника, з корисливих мотивів, привели його в рух та залишили місце вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим діючи узгоджено, умисно, незаконно заволоділи належним ОСОБА_10 , автомобілем «MercedesBenz», моделі «C300» д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 695 960,00 грн., що більше ніж у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Ухвалою Хмельницького  апеляційного суду від 27 травня 2025 рокуапеляційні скарги обвинувачених  та їх захисника - адвоката ОСОБА_11 задоволено. 
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінено.
Призначено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 289 КК із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.  
На підставі ч. 1 ст. 76 КК  покладено на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок залишено без змін.
У своїй касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію дій ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених,  внаслідок м`якості, просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. 
Поряд з цим прокурор  посилається на положення ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
На обґрунтування своїх доводів  щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, прокурор зазначає про те, що  розмежування підстав застосування статей 69, 75 КК у процесуальних рішеннях зумовлено необхідністю запобігання випадкам подвійного врахування й оцінки  обставин, які мають значення для справи, що може призвести до невиправданого  пом`якшення покарання. 
Тому, на думку прокурора, з огляду на положення вказаних статей КК суд зобов`язаний  у рішенні зазначати, які саме обставини справи і дані про особу обвинуваченого є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та вказати обґрунтування наявності цих обставин, а у разі застосування ст. 75 КК суд  врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та інші обставини  справи може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням. 
Стверджує, що поза увагою апеляційного суду залишилося те, що у разі можливості призначити особам більш м`яке покарання, ніж передбачено законом та одночасно звільнити їх від відбування призначеного покарання  з випробуванням, вимоги до вмотивованості такого рішення підвищуються з огляду на відмінність підстав для застосування статей 69, 75 КК.
Вважає, що суд апеляційної інстанції при звільненні обвинувачених від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, без дослідження будь-яких обставин у провадженні та обмежившись лише дослідженням характеризуючи даних про особу обвинувачених, врахував при цьому обставини, які були обґрунтованою підставою для призначення судом першої інстанції обвинуваченим покарання за ч.3 ст.289 КК із застосуванням ст. 69 КК, зокрема:
- молодий вік обвинувачених, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, що на утриманні в ОСОБА_6 знаходиться малолітня дитина, які виключно позитивно характеризуються, не перебувають на обліку в лікарів  нарколога та психіатра,  активно сприяли розкриттю злочину, повністю визнали свою вину,  щиро розкаялися, відшкодували моральну шкоду потерпілому, думку потерпілого, який просив суд не призначати обвинуваченим суворе покарання. При цьому враховано апеляційним судом клопотання про перерахування половини внесеної суми застави в розмірі 121 000, 00 грн. на підтримку Збройних Сил України.
Поряд з цим, приймаючи рішення із застосуванням ст. 75 КК, на думку прокурора, апеляційний суд також не надав належну оцінку:
- ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК належить до особливо тяжких злочинів;
- обставині про те, що санкцією ч. 3 ст. 289 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років;
- обставині, яка обтяжує покарання -  вчинення обвинуваченими злочину у стані алкогольного сп`яніння;
- поведінці обвинувачених після заволодіння транспортним засобом потерпілого, які не реагували  на дії останнього та свідків на місці події, які намагалися  перешкодити злочинній діяльності обвинувачених, які в подальшому керували транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння певний час, наражаючи на небезпеку всіх оточуючих осіб;
- факту про те, що обвинувачені покинули транспортний засіб лише у зв`язку з переслідуванням їх працівниками поліції. 
Зазначені дії обвинувачених та обставини кримінального провадження, на переконання прокурора, свідчать про високу суспільну небезпеку обвинувачених та неможливість  подальшого їх виправлення без ізоляції від суспільства. 
Окрім цього прокурор посилається на судову  практику Верховного Суду, яким наведені висновки щодо правозастосування положень статей 69, 75 КК  в постановах від 27.02.2024 року (справа № 760/4216/17), а також у справах №№ 352/1627/18, 127/29854/19, 136/1021/19, 161/19195/19, 722/633/22, 755/5274/22, 489/1234/22.
Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України (далі - КПК), суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
Висновок про доведеність винуватості  ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення за обставин, встановлених та перевірених місцевим судом з урахуванням ч.1 ст. 337 КПК та кваліфікація їхніх дій за ч.3 ст. 289 КК у касаційній скарзі не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме щодо безпідставного застосування апеляційним судом положень ст. 75 КК, що, на його думку,  призвело до невідповідності ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Таким чином, законодавець чітко визначив, що явно несправедливим через м`якість або суворість покарання може бути саме за видом чи розміром.
Зі змісту судових рішень вбачається, що  ОСОБА_5 і ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки кожному, проте касаційна скарга прокурора не містить будь-яких  обґрунтувань того, що зазначене покарання за видом та розміром є м`яким.
У зв`язку із зазначеним, доводи касаційної скарги щодо призначення обвинуваченому покарання з випробуванням, яке на думку прокурора, не відповідає   ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення  та особам обвинувачених через м`якість, є необґрунтованими, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги в цій частині.  
Відповідно до положень ч.1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене  статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що суд призначаючи обвинуваченим покарання врахувавступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особи обвинувачених та обставини, що пом`якшують і обтяжують їм покарання, зокрема:
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до особливо тяжких злочинів;  
-  ОСОБА_5 і ОСОБА_6 раніше не судимі, є особами молодого віку, характеризуються за місцем роботи, навчання і проживання виключно позитивно, офіційно непрацевлаштовані, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебувають, ОСОБА_6 одружений та має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_5 неодружений;
- відповідно до висновків судово-психіатричного експерта № 967 та № 968 від 11.12.2024 року, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на період інкримінованого їм кримінального правопорушення та на даний час будь-яким психічним захворюванням не страждали і не страждають, усвідомлювали свої дії та могли керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребують;
-  ОСОБА_6 і ОСОБА_5 активно сприяли розкриттю злочину, повністю визнали свою вину, щиро розкаялись у вчиненому, відшкодували завдану шкоду потерпілому в повному обсязі, який до них претензій не має і просив не призначати обвинуваченим суворе покарання;
- заставодавці заявили клопотання про перерахування половини внесеної ними застави - по 121 120, 00 грн. кожен на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.
При цьому, обставиною що обтяжує покарання суд визнав вчинення  обвинуваченими кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.  
Однак, врахувавши наявність згаданих вище декількох пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особи обвинувачених, фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 можливо призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 289 КК України, яке буде справедливим, необхідним і достатнім для запобігання вчинення обвинуваченими  правопорушень у майбутньому. 
Крім того, суд  не призначив обвинуваченим додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки об`єктивно не встановлено, що кримінальне правопорушення вчинене ними  з корисливих мотивів.
Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про призначення обвинуваченим покарання за ч.3 с. 289 КК із застосуванням положень ст. 69 КК, апеляційний суд обґрунтовано  зазначив про враховані місцевим судом пом`якшуючі покарання обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину та дані про особи обвинувачених, а саме:
- обвинувачені вину визнали в повному обсязі, щиро розкаялися, активно сприяли розкриттю злочину, надавали правдиві показання, що свідчить про готовність понести кримінальну відповідальність;
- повністю відшкодували завдану шкоду потерпілому;
- заставодавці заявили клопотання про перерахування половини внесеної ними застави в розмірі по 121 120, 00 грн. на підтримку ЗСУ;
- обвинувачені є особами молодого віку, раніше не судимі, характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, ОСОБА_6 на утриманні має малолітню дитину.
Суд апеляційної інстанції зазначив в ухвалі також про обґрунтованість  врахування місцевим судом при призначенні обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання того, що останні вчинили особливо тяжке кримінальне правопорушення.
За правилами ч. 1 ст. 75 КК,  якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього 
Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Із системного аналізу закону України про кримінальну відповідальність убачається, що, окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суд має встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням і належним чином вмотивувати таке рішення, зокрема, дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції не погодився з висновками місцевого суду про можливість виправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто з реальним відбуттям покарання, та дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особи обвинувачених і перевіривши доводи апеляційних скарг, дійшов висновку про наявність підстав для звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК.
Серед іншого суд апеляційної інстанції  зазначив про те, що за змістом положень ст. 75 КК, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду й розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Так, звільняючи ОСОБА_6 і ОСОБА_5 від призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК з випробуванням, апеляційний суд врахував,  що:
-  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України, за яке їм на підставі ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки без конфіскації майна;
- відповідно до даних довідки-характеристики № 1480 від 20 грудня 2024 року, виданої Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області, ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, простий відкритий у спілкуванні, поважає старших, із сусідами та друзями підтримує добрі взаємини (т. 1, а.п. 198);
- за даними характеристики ДПТНЗ «Мазурівський аграрний центр професійно-технічної освіти» ОСОБА_5 зарекомендував себе як дисциплінований учень, позитивно ставиться до навчання, підтримує товариські взаємини з одногрупниками та уникає конфліктів, є врівноваженою, стриманою, товариською та працьовитою особою (т. 1, а.п. 199);
- за даними довідки-характеристики № 1480 від 20 грудня 2024 року, виданої Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області, ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно, порядний, ввічливий, працьовитий, культурний та тактовний у спілкуванні з іншими (т. 1, а.п. 167);
- відповідно до даних характеристики, виданої ФОП ОСОБА_7 , ОСОБА_6 працював на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва (комбайнер) з 01 липня 2024 року по 31 жовтня 2024 року, за час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник; має хороші взаємовідносини з колективом; неодноразово затримувався на роботі на прохання керівника для вирішення ремонту техніки та знову є підстави запросити його на роботу на зернозбиральний сезон 2025 року;
- потерпілий ОСОБА_10 не має до обвинувачених  жодних матеріальних чи моральних претензій, у судовому засіданні місцевого суду просив призначити обвинуваченим м`яке покарання;
-  до апеляційного суду від потерпілого надійшла заява з проханням задовольнити апеляційні скарги сторони захисту та не призначати обвинуваченим покарання у виді реального позбавлення волі;
-  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 саме з власної ініціативи перерахували потерпілому на відшкодування моральної шкоди грошові кошти в загальній сумі 10 000 грн., що вказує на намагання усунути негативні наслідки їх протиправної діяльності;
-  внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не було завдано матеріальної шкоди потерпілому, оскільки викрадений автомобіль жодних пошкоджень не отримав, що свідчить про незначну суспільну небезпечність вчиненого злочину та осіб обвинувачених;
- поведінка обвинувачених на досудовому розслідуванні, під час судового провадження до ухвалення відносно них обвинувального вироку, а також протягом апеляційного провадження сприяла правосуддю, оскільки свідчила про виконання покладених на них процесуальних обов`язків, інших кримінальних правопорушень вони не вчиняли, сумлінно з`являлися на всі виклики до слідчого, прокурора та суду;
-  не встановлено фактів, які би підвищували суспільну небезпеку дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у межах цієї кримінально-правової кваліфікації у кримінальному провадженні, тоді як їх дії під час досудового розслідування та судового розгляду були спрямовані виключно на усунення негативних наслідків кримінального правопорушення,  наскільки це можливо.
Зважаючи на враховані обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого  висновку, що на час розгляду провадження обвинувачені не потребують ізоляції від суспільства.
Ураховуючи встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини кримінального провадження, в тому числі ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК  належить до особливо тяжких злочинів, вищезазначені дані про особи обвинувачених та інші обставини справи, які були враховані судом апеляційної інстанції, Суд погоджується з наведеними мотивами суду апеляційної інстанції в постановленому рішенні і вважає, що звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки є обґрунтованим, необхідним та достатнім для висновку про можливість виправлення обвинувачених  без відбування покарання. 
За правилами ч. 1 ст. 75 КК,  якщо суд, крім іншого, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, вінможе прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Зважаючи на наведені положення кримінального закону, посилання прокурора на неврахування апеляційним судом обтяжуючої покарання обставини, а саме вчинення обвинуваченими злочину у стані алкогольного сп`яніння, не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції ст.75 КК, оскільки така обставина згідно з положеннями ст. 65 КК враховується при призначенні покарання, а не при звільненні від його відбування. 
З огляду на вищевказане, доводи  у скарзі прокурора про неврахування належним чином апеляційним судом:
- ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК належить до особливо тяжких злочинів, що санкцією ч.3 ст. 289 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років; 
- керування обвинуваченими певний час транспортним засобом після його заволодіння у стані алкогольного сп`яніння та який обвинувачені покинули лише у зв`язку з переслідуванням їх працівниками поліції, на думку колегії суддів, в цілому не спростовують правильність висновків  суду апеляційної інстанції в частині звільнення обвинувачених від відбування призначеного  покарання з випробуванням.
Суд не вбачає підстав вважати, що постановлена судом апеляційної інстанції ухвала є незаконною з огляду на вимоги ст. 370 КПК, а касаційна скарга прокурора не містить переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цього судового рішення.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького  апеляційного суду від 27 травня 2025 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                            ОСОБА_3