ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 р.	Справа № 440/11616/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2025, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 04.04.25 по справі № 440/11616/24
          за позовом             ОСОБА_1  
          до            Департаменту патрульної поліції Національної поліції України      третя особа             Батальйон патрульної поліції у місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції 
          про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі – ДПП, відповідач), третьої особи Батальйону патрульної поліції у місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області (далі – БПП у м. Кременчук УПП, третя особа), в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 30.08.2024 № 498 "Про застосування до працівника БПП у місті Кременчук УПП в Полтавській області дисциплінарного стягнення";
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 12.09.2024 № 2047 о/с щодо звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (0001627) командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію";
- поновити ОСОБА_1 на посаді командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу з 12.09.2024 по день поновлення на роботі;
- допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді командира роти № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції та виплатити середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.
В обґрунтування позову зазначив про протиправність оскаржуваних наказів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 30.08.2024 № 498 "Про застосування до працівника БПП у місті Кременчук УПП в Полтавській області дисциплінарного стягнення" (далі – Наказ № 498) та від 12.09.2024 № 2047 о/с щодо звільнення капітана поліції ОСОБА_1 (0001627) командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (далі – Наказ № 2047), оскільки звільнення позивача зі служби відбулось безпідставно, а при проведенні службового розслідування допущені грубі порушення вимог законодавства та нормативних актів, що регламентують призначення і проведення службового розслідування відносно поліцейського, без дотримання вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі – Дисциплінарний статут), Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 (далі – Порядок № 893) та з порушенням прав і законних інтересів позивача.
Зауважив, що твердження відповідача про грубе порушення позивачем службової дисципліни, яке виразилось у відсутності на службі без поважних причин 05.03.2024, 06.03.2024, 07.03.2024, 08.03.2024, 09.03.2024, 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024, 22.06.2024, 27.06.2024, 28.06.2024 та 29.06.2024 не відповідають дійсності, не підкріплені жодними належними доказами та ґрунтуються на припущеннях.
Пояснив, що 05.03.2024, 06.03.2024, 07.03.2024, 08.03.2024 знаходився на робочому місці та перебуваючи на службі, зокрема, 06.03.2024 у приміщенні БПП у м. Кременчук УПП писав рапорт про тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою інспектора відділення адміністративної практики БПП у м. Кременчуці УПП в Полтавській області.
09.03.2024, 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024, 22.06.2024 та 29.06.2024 – припадають на суботи, в які могли проводитись додаткові заняття з вогневої підготовки і перевірки рівня знань, однак графіки про необхідність їх відвідування у ці дні до позивача попередньо не доводились під особистий підпис.
27.06.2024 з відома керівництва проходив військово-лікарську комісію (далі – ВЛК) у м. Полтава, що підтверджується наявною у розпорядженні відповідача довідкою № 3570, а 28.06.2024, також з відома керівництва, перебував у пункті здачі крові, що підтверджується довідкою про надання донорам пільг № 3569, яка була пред`явлена до відділу кадрового забезпечення БПП у м. Кременчуці УПП та є підставою для звільнення від роботи, навчання або служби відповідно до приписів статті 20 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові» від 30.09.2020 № 931-IX (далі – Закон № 931-IX).
Крім того, зауважив, що жодних викликів про необхідність надання пояснень з приводу відсутності на службі не отримував, при цьому, інкримінуючи позивачу прогули за березень 2024 року, відповідач, з незрозумілих причин ініціював проведення службового розслідування та притягнення позивача до відповідальності лише у серпні 2024 року, що додатково свідчить про необґрунтованість та незаконність дій відповідача.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 у справі №440/11616/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 30.08.2024 № 498 "Про застосування до працівника БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП дисциплінарного стягнення".
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 12.09.2024 № 2047 о/с щодо звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції з 12 вересня 2024 року.
Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 вересня 2024 року до 24 березня 2025 року у розмірі 163278,16 грн (сто шістдесят три тисячі двісті сімдесят вісім гривень шістнадцять копійок).
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Допущено рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції з 12 вересня 2024 року та стягнення на його користь середнього заробітку за вимушений прогул за один місяць у розмірі 26090,98 грн (двадцять шість тисяч дев`яносто гривень дев`яносто вісім копійок).
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі № 440/11616/24 та прийняти нову постанову у справі, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що приймаючи рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв у межах своєї компетенції і керувався нормами, які регулюють порядок проходження служби в поліції, а тому притягнення до такої відповідальності здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, водночас вимога позивача про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності є безпідставною та необґрунтованою.
Пояснив, що відповідно до рапорту старшого лейтенанта поліції Беляєва Д., інспектора ВМАЗ БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП, від 12.07.2024 № 10415вн/41/26/1-2024 щодо можливого порушення службової дисципліни капітаном поліції ОСОБА_1 з метою обліку робочого часу та забезпечення чергування поліцейських у кількості, необхідній для виконання поставлених службових завдань, працівниками відділення моніторингу та аналітичного забезпечення БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДП проведено звірку листків непрацездатності, наданих працівниками підрозділу за перше півріччя 2024 року, за наслідками якої виявлено відсутність листків непрацездатності або медичних довідок капітана поліції ОСОБА_2 , командира роти № 2 БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області за 05.03.2024, 09.03.2024, 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024,  22.06.2024, 27.06.2024-29.06.2024, що зумовило складання доповідної записки т.в.о. командира БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ОСОБА_3 за фактом вчинення дій, що мають ознаки дисциплінарного проступку, командиром роти №2 БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області, що слугувало підставою для ініціювання проведення службового розслідування, за результатами якого  встановлено факт грубого порушення службової дисципліни позивачем, що виразилось у невиході на службу 05.03.2024, 06.03.2024, 07.03.2024, 08.03.2024, 09.03.2024, 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024, 22.06.2024, 27.06.2024.28.06.2024.29.06.2024 без поважних причин в період дії воєнного стану в Україні. Зазначив, що під час службового розслідування ОСОБА_1 неодноразово надавалась змога скористатись своїм правом надати пояснення та підтверджуючі документи його тимчасової непрацездатності за вказані дати, проте останній свідомо не з`являвся для надання пояснень, листки непрацездатності не надав, про інші поважні причини відсутності на службі у вказані дати дисциплінарну комісію не повідомляв, що свідчить про обґр 
Зауважив, що відповідачем наголошувалось та не було прийнято до уваги судом, що відповідно до письмових пояснень посадових осіб БПП в м. Кременчук, наявних в матеріалах службового розслідування, ОСОБА_1 протягом тривалого періоду не приступав до виконання службових обов`язків, постійно інформував засобами телефонного зв`язку про «перебування на лікарняному», по закриттю яких зобов`язувався надати відповідні листки непрацездатності до відділення кадрового забезпечення Батальйону, а тому були відсутні підстави для складання рапорту чи акту про відсутність працівника на службі.
Переконував, що поданий позивачем на ім`я начальника ДПП рапорт від 06 березня 2024 року про надання згоди на тимчасове виконання ним обов`язків за вакантною посадою інспектора відділення адміністративної практики БПП в місті Кременчук УПП та заперечення позивача щодо певних обставин жодним чином не доводить факту присутності на службі та виконання службових обов`язків згідно з затвердженим графіком 05, 06, 07, 08 та 09 березня 2024 року, що залишилося поза увагою суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.
З огляду на приписи наказу голови Національної поліції від 08.04.2022 № 242, яким установлено для працівників Національної поліції України шестиденний робочий тиждень та відмінено вихідний день - суботу і святкові дні, та положення наказу голови Національної поліції від 09.08.2022 № 568 (зі змінами), яким до завершення (скасування) на території України воєнного стану службову діяльність особового складу Національної поліції організовано у посиленому варіанті несення служби, встановлено, зокрема для підрозділів Національної поліції, шестиденний робочий тиждень, наполягав, що позивач, як діючий працівник поліції зобов`язаний був неухильно виконувати вимоги зазначених актів, та усвідомлювати, що і у суботи (13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024 та 22.06.2024) він повинен перебувати за місцем служби. 
З тих же самих підстав не заслуговують на увагу посилання суду щодо відсутності в матеріалах службового розслідування доказів ознайомлення ОСОБА_1 з графіками навчань, що проводились у вказані дні. Тоді, як матеріали службового розслідування містять пояснення старшого інспектора з професійної підготовки відділення кадрового забезпечення БПП в місті Кременчук УПП капітана поліції ОСОБА_4 , який з 2023 року проводив додаткові заняття з вогневої підготовки та повторне тестування, згідно з затвердженим графіком, та повідомив, що ОСОБА_1 у 2024 році відвідав лише кілька занять та систематично перебував на лікарняних протягом вказаного навчання, тож відсутність останнього унеможливлювала проставлення ним особистого підпису про ознайомлення з вказаними графіками.
Стверджував, що факт відсутності ОСОБА_1 на службі 28.06.2024 та 29.06.2024 підтверджується самим позивачем та не був спростований під час судового розгляду. Водночас, судом першої інстанції необґрунтовано взято до уваги надану позивачем копію довідки № 3569, виданої Структурним підрозділом «Кременчуцька СПК «Комунального підприємства «Полтавська обласна станція переливання крові» Полтавської обласної ради, за змістом якої ОСОБА_1 28.06.2024 здавав кров, та доводи позивача щодо повідомлення ним керівництва БПП у м. Кременчук УПП про намір здати кров, що не може бути прийняті до уваги, оскільки законом чітко встановлено обов`язок керівника органу відпускати з місця роботи особу, яка виявила бажання стати донором крові, тільки за наявності та на підставі письмової заяви останньої, поданої за один робочий день до такої донації. Однак, жодної письмової заяви/рапорту про намір, бути донором крові керівництву батальйону позивач не подавав, а відтак, з місця служби керівництвом не відпускався, а довідка № 3569 від 28.06.2024 ані до відділення кадрового забезпечення, ані до будь-кого іншого відділення третьої особи ОСОБА_1 не надавалась.
Позивач, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач у березні 2015 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, а з 07.11.2015 - на службу в поліцію (т. 1, а.с. 48-54).
23.07.2024 т.в.о. командира БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області Стрижак А. О. складено доповідну записку на ім`я т.в.о. начальника УПП в Полтавській області за фактом вчинення дій, що мають ознаки дисциплінарного проступку, командиром роти №2 БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області (т. 1, а.с. 63-64).
У доповідній записці повідомлено, що 12.07.2024 до БПП в м. Кременчук УПП надійшов рапорт старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 щодо можливого порушення службової дисципліни капітаном поліції ОСОБА_1 , оскільки у ході проведення звірки листків непрацездатності за І півріччя 2024 року виявлено відсутність листків непрацездатності або медичних довідок капітана поліції ОСОБА_1 за 05.03.2024 - 09.03.2024, 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024, 22.06.2024, 27.06.2024 - 29.06.2024 (т. 1, а.с. 65).
02.08.2024 т.в.о. начальника УПП в Полтавській області ДПП видано наказ № 143 "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії", яким вирішено призначити службове розслідування у формі письмового провадження з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин вчинення дій, що мають ознаки дисциплінарного проступку, командиром роти № 2 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 60-61).
Для проведення службового розслідування створено дисциплінарну комісію у складі: голови - капітана поліції ОСОБА_6 , заступника командира БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області, членів дисциплінарної комісії: капітана поліції ОСОБА_7 , т.в.о. начальника відділення моніторингу та аналітичного забезпечення БПП в м. Кременчук, старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , інспектора відділення моніторингу та аналітичного забезпечення БПП в місті Кременчук УПП.
16.08.2024 в приміщенні БПП в м. Кременчук УПП складений акт відмови від надання письмових пояснень ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 70).
16.08.2024 т.в.о. начальника УПП в Полтавській області затверджено висновок службового розслідування за фактом вчинення дій, що мають ознаки дисциплінарного проступку, командиром роти № 2 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області, капітаном поліції ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 190-204).
За висновком службового розслідування факт вчинення дисциплінарного проступку командиром роти № 2 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП капітаном поліції ОСОБА_1 визнано таким, що знайшов своє підтвердження. За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1 і 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII), Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону № 580-VIII, пунктів 1, 5, 8, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції, підпункту 2.2.1 пункту 2.2, пункту 2.3 розділу ІІ Посадової інструкції командира роти №2 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП, затвердженої наказом ДПП від 28.09.2020 № 2000, та відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції вирішено застосувати до капітана поліції ОСОБА_1 , командира роти №2 БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
30.08.2024 ДПП видано Наказ № 498, яким застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (т. 1, а.с. 56).
12.09.2024 ДПП видано Наказ № 2047, яким капітана поліції ОСОБА_1 , командира роти № 2 БПП в місті Кременчук звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII з 12.09.2024 (т. 1, а.с. 57).
Не погодившись з накладенням дисциплінарного стягнення та рішенням відповідача про звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності оскаржуваних Наказів № 498 та № 2047о/с, якими до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, оскільки висновок відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку ґрунтується на припущеннях, а сам проступок не є очевидним, а відтак, наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем не доведена.
Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне скасувати Накази № 498 та № 2047о/с, поновити ОСОБА_1 на посаді командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції з 12 вересня 2024 року, стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 вересня 2024 року до 24 березня 2025 року у розмірі 163278,16 грн, допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції з 12 вересня 2024 року та стягнення на його користь середнього заробітку за вимушений прогул за один місяць у розмірі 26090,98 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.
Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з частиною 1 статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 за № 1179 (далі - Правила № 1179).
Зі змісту пункту 1 розділу І Правил № 1179 випливає, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. 
На виконання  приписів абзаців 1, 2 та 7 пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: 
- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
За визначенням, наведеним у частині 1 статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з пунктами 1, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
На виконання вимог статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
За правилами частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Приписами частин 2-4 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Аналогічні правові норми викладені у Порядку № 893, відповідно до пункту 1 розділу ІІ якого службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 1 Розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування має встановити, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування (абзац другий пункту 4 Розділу V Порядку №893).
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку проводиться службове розслідування, підставою для призначення якого, є, зокрема, рапорт поліцейського про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку та доповідна записка посадової особи поліції, складена за наслідками перевірки даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку в діях поліцейських, за результатами проведення якого у разі встановлення вини поліцейського видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення.
Враховуючи вищевикладене та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що доповідна записка командира БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ОСОБА_3 , складена за наслідками перевірки рапорту старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 щодо можливого порушення службової дисципліни капітаном поліції ОСОБА_1 , є належною та достатньою підставою для призначення службового розслідування шляхом видання наказу № 143 "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії".
Колегією суддів встановлено, що нормативною підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби відповідачем зазначено порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 1 і 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII, Присяги працівника поліції, пунктів 1, 5, 8, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, підпункту 2.2.1 пункту 2.2, пункту 2.3 розділу ІІ Посадової інструкції командира роти № 2 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП, затвердженої наказом ДПП від 28.09.2020 № 2000, фактичною ж підставою слугувала відсутність позивача на робочому місці без поважних причин 05.03.2024 - 09.03.2024, 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024, 22.06.2024, 27.06.2024 - 29.06.2024, тобто вчинення ОСОБА_1 прогулу.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 та від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц, прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08 травня 2019 року у справі № 489/1609/17 та від 11 квітня 2024 року у справі № 127/29246/22, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за прогул, суди повинні виходити з того, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.
У постанові Верховного Суду від 20.12.2023 у справі №757/45015/20-ц зазначено, що для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акта, тому він подається у довільній письмовій формі та підписується не менш ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано факт відсутності працівника на роботі протягом робочого дня. Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково зазначаються не тільки дата, а й певний час відсутності працівника.
Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.
Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності.
Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Вочевидь, поважними причинами мають бути об`єктивні обставини, які безумовно перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.
Зазначені висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2022 у справі №761/48981/19, від 14.06.2023 у справі №727/3770/21.
Отже, факт прогулу має бути належним чином задокументований безпосередньо за кожним фактом вчинення працівником прогулу.
Разом з цим, стверджуючи про відсутність позивача на службі з 05.03.2024 по 09.03.2024, 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024, 22.06.2024 та з 27.06.2024 по 29.06.2024, відповідач посилається лише на відсутність листків непрацездатності за вказані дні, при цьому, жодних актів з приводу неприбуття позивача у ці дні на службу не надає з посиланням на їх не складення через повідомлення ОСОБА_1 про знаходження на лікарняному.
Колегія суддів оцінює критично такі аргументи відповідача з огляду на те, що відповідно до пункту 2 «Порядку видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності», затвердженого наказом Міністерством охорони здоров`я України від 17.06.2021  № 1234 (далі – Порядок № 1234) листок непрацездатності формується в Реєстрі на підставі інформації про медичний висновок (медичні висновки) у разі ідентифікації пацієнта як застрахованої особи в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - РЗО).
Під час формування листка непрацездатності враховується інформація про основне місце роботи застрахованої особи, визначене за даними повідомлення про прийняття працівника на роботу.
Сформований листок непрацездатності надсилається страхувальникам, з якими застрахована особа перебуває у трудових відносинах (за основним місцем роботи та за сумісництвом) через кабінет страхувальника на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України.
Тобто, уповноважений структурний підрозділ БПП у м. Кременчук УПП або ДПП, навіть у разі повідомлення позивачем обставин перебування на лікарняному у вищезазначені дні, мав можливість перевірити надходження відповідного листка непрацездатності та у разі його ненадходження скласти відповідний акт про відсутність позивача на робочому місці без поважних причин. Разом з цим, матеріали службового розслідування не містять відомостей про перевірку вказаних обставин станом на дати, які визначені відповідачем як прогул. При цьому, жодних актів стосовно фіксування обставин неприбуття позивача на службу без поважних причин ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанції не надано.
Окремо слід зазначити, що на виконання ухвали суду першої інстанції БПП у м. Кременчук УПП у листі від 16.01.2025 вих.№ 845/41/26/1/01-2025 повідомив суд, що ведення табелів обліку робочого часу щодо поліцейських чинним законодавством не передбачено (т. 2, а.с. 13).
Разом з цим, на переконання колегії суддів, відсутність у розпорядженні відповідача журналів обліку робочого часу додатково не дає можливості беззаперечно стверджувати про відсутність позивача на службі з 05.03.2024 по 09.03.2024, 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024, 22.06.2024 та з 27.06.2024 по 29.06.2024, враховуючи, що ОСОБА_1 заперечує такі обставини  і наполягає, що 05.03.2024, 06.03.2024, 07.03.2024 та 08.03.2024 він перебував на робочому місці у приміщенні БПП у м. Кременчук УПП, а 09.03.2024, 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024, 22.06.2024 та 29.06.2024 (суботи), в які проводяться додаткові заняття з вогневої підготовки і перевірки рівня знань за графіками, які попередньо повинні були доводитись до його відома під особистий підпис. 27.06.2024 з відома керівництва проходив військово-лікарську комісію у м. Полтава, що підтверджується наявною у розпорядженні відповідача довідкою № 3570, а 28.06.2024, також з відома керівництва, перебував у пункті здачі крові, що підтверджується довідкою про надання донорам пільг № 3569, яка була пред`явлена до відділу кадрового забезпечення БПП у м. Кременчуці УПП.
З наявної в матеріалах справи копії рапорту ОСОБА_1 від 06.03.2024, колегією суддів встановлено, що на вказаному рапорті вчинено запис про погодження рапорту у порядку підпорядкування 07.03.2024 (т. 1, а. с. 163).
Крім того, у матеріалах справи наявна копія наказу ДПП НПУ від 10.04.2024 № 600 о/с, яким відповідно до статті 69 Закону № 580-VIII покладено тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою інспектора відділення адміністративної практики БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області на капітана поліції Ярмишка А. С., командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області, з 11 квітня до 10 серпня 2024 року на підставі - рапорту ОСОБА_1 від 06.03.2024 (т. 1, а.с. 161).
Факт складання вказаного рапорту позивачем 06.03.2024 за місцем несення служби та його погодження 07.03.2024 відповідачем не спростовано, що вочевидь свідчить про неповне з`ясування обставин під час проведення службового розслідування, зокрема, щодо відсутності на службі 06.03.2024.
Враховуючи відсутність у суду апеляційної інстанції достовірних відомостей про місце перебування позивача 05.03.2024, 07.03.2024, 08.03.2024 та 09.03.2024, та не складання відповідачем у ці дні актів про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з метою належного документування фактів прогулу, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що у вказані дні позивач не перебував на робочому місці без поважних причин.
Посилання апелянта на пояснення старшого інспектора з ПП ВКЗ, капітана поліції Горбаня В. С., як на доказ не перебування позивача на службі 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024, 22.06.2024, 29.06.2024, колегія суддів відхиляє, оскільки, по-перше, за вказані дні відповідачем не складалися акти, якими б фіксувалися події прогулів, по-друге, матеріали справи не містять ані доказів ознайомлення позивача із затвердженими графіками, що охоплюють вказані дати, ані доказів складання позивачем заліку, що відповідно до пояснень ОСОБА_9 є обов`язковою умовою для затвердження подальших графіків занять з вогневої підготовки.
Так, з наданих до матеріалів справи графіків занять з вогневої підготовки (т. 1, а.с. 83-158), колегією суддів встановлено, що позивач під особистий підпис ознайомлювався з графіками, затвердженими на періоди з 21.03.2024 по 01.04.2024 та з 25.01.2024 по 01.02.2024.
Водночас, за 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024, 22.06.2024, 29.06.2024 таких документів відповідачем не надано.
Посилання апелянта на те, що з березня по червень 2024 року ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку повідомляв, що перебуває на лікарняному, а тому у затверджених графіках відсутній підпис про ознайомлення, з огляду на тривалий період такого знаходження та відсутність відомостей про перевірку вказаних обставин відповідачем станом на дати, які визначені як прогул, є такими, що не доведені належними та допустимими доказами по справі.
Отже, відповідачем не доведено факт відсутності позивача на службі 05.03.2024, 07.03.2024, 08.03.2024 та 09.03.2024, 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024, 22.06.2024, 29.06.2024.
Стосовно тверджень відповідача про неприбуття ОСОБА_1 на службу 27 червня 2024 року без поважних причин, колегією суддів встановлено, що 27.06.2024 позивач проходив медичний огляд військово-лікарською комісією Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Полтавській області", що підтверджується копією довідки від 27.06.2024 № 3570, яка міститься у матеріалах справи (а.с. 17-18). Про обізнаність відповідача про таку обставину свідчить наявна у матеріалах справи копія довідки, яка складена начальником відділення кадрового забезпечення БПП у м. Кременчук УПП (т. 1 а.с. 43).
При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" знаходиться у м. Полтаві, позивач з поважних причин не перебував на службі у м. Кременчук Полтавської області 27.06.2024.
Доводи відповідача про те, що позивач мав проходити ВЛК в період часу з 08.00 до 12.00, після чого повернутися до підрозділу для продовження виконання службових обов`язків, є неприйнятними, оскільки до матеріалів справи не надано доказів проходження ОСОБА_1 медкомісії саме у вказаний проміжок часу, при цьому відповідач стверджував про відсутність позивача на службі 27.06.2024 не після 12 год. 00 хв., а взагалі весь день.   
Не з`ясування відповідачем вищевказаних обставин щодо дійсного часового періоду проходження ВЛК співробітниками БПП у м. Кременчук УПП 27.06.2024 та не надання до суду доказів на підтвердження існування обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх тверджень в цій частині, є підставою для відхилення таких судом апеляційної інстанції, як неумотивованих належним чином.
Щодо посилань відповідача на відсутність позивача на службі 28.06.2024 слід зауважити, що на підтвердження обставин поважності причин неприбуття на місце несення служби позивачем надано копію довідки № 3569, виданої Структурним підрозділом "Кременчуцька СПК" Комунального підприємства "Полтавська обласна станція переливання крові" Полтавської обласної ради, за змістом якої ОСОБА_1 28.06.2024 здав кров (т. 1, а.с. 18).
Так, правові та організаційні засади державної політики щодо організації заготівлі, тестування, переробки, зберігання, розподілу, транспортування та реалізації донорської крові та компонентів крові, функціонування системи крові, визначає стандарти безпеки та якості донорської крові та компонентів крові з метою забезпечення рівного доступу населення України до якісних і безпечних компонентів донорської крові у необхідній кількості, організації обігу донорської крові та компонентів крові, забезпечення безпеки та здоров`я донорів крові та компонентів крові, а також їх реципієнтів, захисту їхніх прав та законних інтересів визначені Законом № 931-IX.
Відповідно до термінів, наведених у статті 1 Закону № 931-IX донорство крові та компонентів крові - добровільний акт людини, що полягає у донації крові та/або компонентів крові для подальшого використання їх для трансфузії, виготовлення лікарських засобів, медичних виробів або використання у наукових дослідженнях (пункт 10).
Згідно з частиною 1 статті 12 Закону № 931-IX органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень та компетенції забезпечують виконання програм розвитку донорства крові та компонентів крові, функціонування системи крові, а також забезпечують донорам компенсацію витрат, пов`язаних із донорством, та заохочень, передбачених законом.
На виконання частини 2 статті 12 Закону № 931-IX керівники підприємств, установ, закладів, організацій, командири (начальники) військових частин зобов`язані:
1) в межах своїх повноважень сприяти суб`єктам системи крові та суб`єктам, що надають послуги з трансфузії крові та/або компонентів крові, в їхній роботі щодо залучення громадян до добровільного безоплатного донорства;
2) безперешкодно відпускати з місця роботи, служби або навчання осіб, які є або виявили бажання стати донорами крові та/або компонентів крові, у дні відповідного медичного обстеження і донації крові або компонентів крові (крім випадків, якщо відсутність донора на його робочому місці або місці служби в ці дні може призвести до загрози життю чи здоров`ю людей, до невиконання завдань, пов`язаних із забезпеченням оборони, безпеки держави та громадського порядку, до значної матеріальної шкоди або інших тяжких наслідків) на підставі відповідних заяв, поданих керівництву не пізніш як за один робочий день до дня донації крові та/або компонентів крові;
3) надавати на загальних підставах необхідні приміщення з доступом до комунікацій для забору крові та/або компонентів крові;
4) вирішувати віднесені цим Законом до їхньої компетенції питання про надання добровільним безоплатним донорам крові та компонентів крові компенсацій, передбачених законом.
Відповідно до частини 1 статті 14 Закону № 931-IX, донором крові та/або компонентів крові може бути будь-який дієздатний громадянин України, іноземець чи особа без громадянства, яка має посвідку на постійне проживання на території України, який пройшов відповідне медичне обстеження в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, за результатами якого підтверджена відсутність показань до постійного чи тимчасового відсторонення від донорства відповідно до переліку показань, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, з яким проведено співбесіду перед донацією крові та/або компонентів крові, під час якої йому надано вичерпну інформацію щодо донації, та який надав письмову згоду на забір у нього крові та/або компонентів крові, а також (за потреби) на застосування до нього допоміжних медичних технологій за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Особа, яка виявила бажання здійснити донацію крові та/або компонентів крові, може звернутися до будь-якого суб`єкта системи крові, що здійснює заготівлю, переробку, тестування, зберігання, розподіл та реалізацію донорської крові та компонентів крові, незалежно від реєстрації місця проживання.
Приписами статті 18 Закону № 931-IX встановлено, що особа, яка виявила бажання здійснити донацію крові та/або компонентів крові, має право на:
1) достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я, пов`язану із здійсненням донорської функції;
2) участь у діяльності громадських організацій з метою популяризації добровільного безоплатного донорства;
3) правовий захист від будь-яких форм дискримінації за станом здоров`я;
4) відшкодування шкоди, заподіяної її здоров`ю у зв`язку з виконанням донорської функції.
Згідно частиною 1 статті 19 Закону № 931-IX держава гарантує захист прав донора крові та/або компонентів крові та захист його здоров`я, а також компенсує йому витрати, пов`язані з донорством, і заохочує добровільне безоплатне донорство.
В силу приписів частини 1 статті 20 Закону № 931-IX держава сприяє становленню, розвитку та популяризації добровільного безоплатного донорства, заохочує здійснення добровільних безоплатних донацій та забезпечує донорам компенсацію витрат, пов`язаних із донацією крові та/або компонентів крові.
Відповідно до частини 2 статті 20 Закону № 931-IX у день донації особа, яка виявила бажання здійснити донацію крові та/або компонентів крові, звільняється від роботи на підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності із збереженням за нею середнього заробітку за рахунок коштів власника відповідного підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу. Здобувачі вищої, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти у зазначені дні звільняються від занять, а військовослужбовці строкової служби та курсанти закладів військової освіти - від несення нарядів, вахт та інших форм служби.
Такій особі безпосередньо після кожного дня здійснення донації крові та/або компонентів крові надається день відпочинку із збереженням за нею середнього заробітку за рахунок коштів власника відповідного підприємства, установи, організації або уповноваженого органу. За бажанням такої особи цей день приєднується до щорічної відпустки.
У разі якщо за погодженням із керівництвом підприємства, установи, організації, командуванням військової частини в день безоплатної донації крові та/або компонентів крові донор був залучений до роботи або несення служби, йому за бажанням надається інший день відпочинку із збереженням середнього заробітку. У разі донації крові та/або компонентів крові у період щорічної відпустки така відпустка продовжується на один день.
Підставою для звільнення від роботи, навчання або служби відповідно до цієї статті є довідка, видана донору за місцем медичного обстеження чи донації крові та/або компонентів крові за формою та в порядку, затвердженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Вказана норма кореспондується зі статтею 124 Кодексу законів про працю України, якою визначено що у дні медичного обстеження та донації крові та/або компонентів крові особа, яка виявила бажання здійснити донацію крові та/або компонентів крові, звільняється від роботи на підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності, із збереженням за нею середнього заробітку за рахунок коштів роботодавця відповідного підприємства, установи, організації або уповноваженого органу. Такій особі безпосередньо після кожного дня здійснення донації крові та/або компонентів крові надається день відпочинку із збереженням за нею середнього заробітку за рахунок коштів роботодавця відповідного підприємства, установи, організації або уповноваженого органу. За бажанням такої особи цей день приєднується до щорічної відпустки.
З наведених положень вбачається, що особи, які виявили бажання стати донорами крові та/або компонентів крові зобов`язані подати керівництву не пізніш як за один робочий день до дня донації крові та/або компонентів крові письмову заяву про намір пройти обстеження та стати донором, при цьому керівники підприємств, установ, закладів, організацій, командири (начальники) військових частин зобов`язані безперешкодно відпускати з місця роботи, служби або навчання осіб, які є або виявили бажання стати донорами крові та/або компонентів крові, у дні відповідного медичного обстеження і донації крові або компонентів крові. При цьому, такій особі безпосередньо після кожного дня здійснення донації крові та/або компонентів крові надається день відпочинку із збереженням за нею середнього заробітку за рахунок коштів власника відповідного підприємства, установи, організації або уповноваженого органу. Якщо в день безоплатної донації крові та/або компонентів крові донор був залучений до роботи або несення служби, за бажанням йому надається інший день відпочинку із збереженням середнього заробітку за умови погодженням із керівництвом підприємства, установи, організації, командуванням військової частини.
З огляду на надані Законом № 931-IX гарантії донорам, враховуючи проходження ОСОБА_1 ВЛК 27.06.2024, що унеможливило подання письмового рапорту про намір стати донором крові 28.06.2024, здачу ОСОБА_1 , як донором, 28.06.2024 крові, відсутність зафіксованого відповідачем факту неприбуття позивача на службу 28.06.2024 протягом робочого дня, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що не можна вважати 28.06.2024 прогулом.
Посилання відповідача на відмову ОСОБА_1 від надання пояснень під час проведення службового розслідування колегія суддів оцінює критично, оскільки службове розслідування тривало з 02.08.2024 по 16.08.2024, у той час як позивач з 29.07.2024 по 02.08.2024, з 05.08.2024 по 08.08.2024 та з 12.08.2024 по 16.08.2024 перебував на лікарняних (т. 1, а. с. 243-244).   
Колегія суддів також враховує, що за дні, визначені відповідачем як прогул, ОСОБА_1 нараховане та виплачене грошове забезпечення (т. 2, а.с. 15), у тому числі, додаткова грошова винагорода поліцейським на період воєнного стану, що ставить під сумнів твердження відповідача про недотримання позивачем службовою дисципліни.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У силу приписів частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання 
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс ймовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2019 у справі №9901/855/18 (провадження №11-554заі19) вказала на те, що обираючи стандарт доказування, який має використовуватися в дисциплінарних провадженнях, і беручи до уваги публічно-правову природу дисциплінарної відповідальності, слід віддати перевагу стандарту “поза розумним сумнівом” перед стандартом “баланс ймовірностей”.
У постанові від 20.12.2024 у справі №380/16592/22 колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду застосувала такий підхід, зокрема й до правовідносин, зумовлених притягненням до дисциплінарної відповідальності поліцейського.
Стандарт доказування "поза розумним сумнівом" означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що у його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними. Підґрунтям стандарту "поза розумним сумнівом" є фундаментальна цінність суспільства – гірше осудити невинного, ніж дозволити винному уникнути покарання; відповідно суспільство, яке цінує добре ім`я і свободу кожного, не повинно засуджувати людину, коли є розумні сумніви в її винуватості.
За обставин справи, що розглядається, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не підтвердження відповідачем належними та достовірними доказами факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку у спосіб, відображений у висновку службового розслідування.
Факт прогулу ОСОБА_1 днів служби з 05.03.2024 по 09.03.2024, 13.04.2024, 11.05.2024, 18.05.2024, 01.06.2024, 08.06.2024, 15.06.2024, 22.06.2024, з 27.06.2024 по 29.06.2024, з огляду на надані ним докази та повідомлені обставини, не доведений відповідачем поза розумним сумнівом, а тому, оскаржувані Накази № 498 та № 2047, якими до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позов ОСОБА_1 в цій частині - задоволенню.
Відповідно до частин1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Враховуючи, що у даній справі позивача безпідставно звільнено з посади командира роти № 2 БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП з 12.09.2024, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді з виплатою позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок № 100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.
Пунктом 2 вказаного Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до пункту 5 цього Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як зазначалось вище, днем припинення повноважень позивача є 12.09.2024. Отже, двома попередніми місяцями перед звільненням є липень 2024 року та серпень 2024 року.
З наявної у матеріалах справи довідки ДПП від 08.10.2024 про середньомісячну та середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 , встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення складала 841,64 грн, а середньомісячна - 26090,98 грн (т. 1, а.с. 205), отже стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.09.2024 по 24.03.2025 у розмірі 163278,16 грн (194 календарні дні х 841,64 грн з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів).
Згідно з пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності допустити рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції з 12 вересня 2024 року та стягнення на його користь середнього заробітку за вимушений прогул за один місяць у розмірі 26090,98 грн (двадцять шість тисяч дев`яносто гривень дев`яносто вісім копійок).
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що покладені в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України -  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 по справі № 440/11616/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено та підписано  09.07.2025.