Справа № 733/1710/24 	Головуючий у 1 інстанції Карапиш Т. В. 	
Провадження № 33/4823/590/25 	  	
Категорія - – ч.1 ст.130 КУпАП         	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Лишка В.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ,
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 03 серпня 2024 року, о 16 год 55 хв, на автодорозі Южне-Верескуни Прилуцького району Чернігівської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Лишко В.А. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну, та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу даного адміністративного правопорушення. В обґрунтування скарги посилається на те, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Вказує, що направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння слід визнати неналежним та недопустимим доказом через порушення процедурних вимог його складання, невручення особі та невизначеність обставин долучення до матеріалів справи. Зазначає, що в порушення вимог ст.266 КУпАП поліцейські не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не відсторонили від керування, що свідчить про те, що самі працівники поліції фактично не вважали останнього особою яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.  Посилається на те, що наданий відеозапис фіксації правопорушення є не безперервним та постійно переривається, а тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Також вказує, що було порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки працівниками поліції йому не було роз`яснено право користуватися юридичною допомогою.
Крім того, 05.08.2025 захисник Лишко В.А. надіслав до суду клопотання про закриття провадження в справі, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП. Апелянт вказує, що з матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення, за яким ОСОБА_1 притягується до відповідальності, мало місце 03 серпня 2024 року. Таким чином, з моменту, коли відбулося правопорушення, минуло більше одного року, у зв`язку з чим провадження в справі підлягає закриттю.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися, про час і місце розгляду справи були поінформовані належним чином. При цьому, захисник Лишко В.А. надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. 
Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.6 розділу І та п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 672080 від 03.08.2024, ОСОБА_1 , 03 серпня 2024 року о 16 год 55 хв, на автодорозі Южне-Верескуни Прилуцького району Чернігівської області, керував транспортним засобом MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).
Отже, даний протокол є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.
  
Як слідує з переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, які повідомили, що   підставою його зупинки було надходження скарги про можливе вчинення ним правопорушення та порушення Правил дорожнього руху, а саме: не увімкнення ним показника повороту. Під час спілкування з водієм у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» ОСОБА_1 спочатку погодився, але огляд так і не пройшов. Після відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду на місці зупинки транспортного засобу, поліцейський запропонував останньому пройти огляд в найближчому медичному закладі, на що водій теж відмовився. При цьому, після того, як працівник поліції почав складати на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, останній пропонував поліцейському неправомірну вигоду, що є підставою визнання факту перебування його в стані алкогольного сп`яніння. 

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1   не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду на стан сп`яніння та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Доводи апелянта з приводу того, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні, є неспроможними, оскільки з відеозапису вбачається, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.

Що стосується доводів про направлення на медичний огляд, то апеляційний суд вважає їх некоректними, оскільки у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції направлення видається у разі згоди особи, яка керує транспортним засобом проїхати до медичного закладу.

Твердження захисника про те, що відеозапис не може бути допустимим доказом, оскільки відеофіксація не є безперервною, апеляційний суд визнає необґрунтованими, так як хронологія подій була зафіксована з використанням спеціальних технічних засобів за часом безперервно, і при його огляді у суду не виникає сумнівів у достовірності зафіксованої на відеозаписі інформації, а тому відеозапис є належним та допустимим доказом. Вказаний відеозапис є лише одним із доказів на підтвердження даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, на відеозаписі чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і підстави піддавати сумніву зміст даного відеозапису відсутні.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не було відсторонено належним чином від керування транспортним засобом спростовуються відеозаписом, згідно якого поліцейський повідомив водія про отримання ним тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом та залишення транспортного засобу на штрафмайданчику ВП №2 (м. Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області з метою заборони подальшого руху.  

Доводи апелянта про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 права та не дали можливості скористатись правовою допомогою адвоката, чим було порушено його право на захист, є непереконливими, з огляду на таке.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, у ньому міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Також, ОСОБА_1 під час складення протоколу стосовно нього скористався своїм конституційним правом, яке передбачене ст.63 Конституції України та відмовився надавати будь-які пояснення по суті порушення.
Крім того, відсутність захисника при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про порушення права ОСОБА_1 на захист, оскільки під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не вирішується питання про його адміністративну відповідальність, а лише фіксується факт правопорушення, висновок щодо якого вправі зробити суд.

Що стосується клопотання захисника Лишка В.А. про закриття провадження у справі, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, то воно не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Згідно з п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суддя, відповідно до вимог ст.33 КУпАП, враховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та особу винного, призначив останньому безальтернативне адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як зазначено у протоколі серії ААД №672080, датою вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вказано 03 серпня 2024 року і річний строк накладення адміністративного стягнення закінчився 03 серпня 2025 року, судове рішення судом першої інстанції у даній справі постановлено 13 червня 2025 року, тобто, адміністративне стягнення було накладено на ОСОБА_1 в межах строків, передбачених ст.38 КУпАП.
  
Оскільки суд першої інстанції не порушив строки, передбачені ст.38 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість клопотання сторони захисту про закриття провадження у справі, оскільки апеляційний суд не обмежений строками, передбаченими ст.38 КУпАП для розгляду апеляційної скарги та перевірки законності постанови суду першої інстанції.
В даному випадку, апеляційним судом переглядається постанова про накладення адміністративного стягнення, тому клопотання про закриття провадження, на підставі ст.38 КУпАП, є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. 

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, з чим погоджується й апеляційний суд.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності. 

Відтак, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Лишка В.А. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову  Ічнянського районного суду Чернігівської області від 13 червня 2025 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	В. М. Заболотний