ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
17 червня 2025 року
м. Харків
справа № 638/7222/24
провадження № 22-ц/818/1828/25 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря судового засідання: Волобуєва О.О.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство «Мегабанк»,
третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові апеляційну скаргу Білої Ірини Володимирівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Мега Банк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2024 року у складі судді Невеніцина Є.В., -
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2024 року представник позивача звернувся з позовом до АТ «Мегабанк» про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 86,2 кв.м, житловою площею 50,4 кв.м ( надалі Квартира). 
В обґрунтування позову  зазначив, що 11 березня 2021 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено попередній договір. За умовами договору позивач в забезпечення своїх обов`язків з купівлі квартири перераховує або вносить на рахунок відповідача, що відкритий в АТ «МЕГАБАНК», грошові кошти (гарантійні платежі), за графіком платежів, які будуть перераховуватися або вноситися позивачкою на рахунок відповідача в розмірі 71 833,00 грн до останнього числа кожного місяця, у рахунок належного від позивачки платежу за основним договором, а відповідач приймає їх як забезпечення виконання зобов`язань про укладання основного договору купівлі-продажу квартири, зазначеного в п. 1 договору, а решту суми у розмірі 71 841,00 грн позивач сплачує відповідачу в день підписання основного договору та його нотаріального посвідчення, але не пізніше 31 березня 2023 року. Укладений між сторонами попередній договір вчинено для приховування договору купівлі-продажу квартири. Із змісту укладеного сторонами Договору вбачається, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору купівлі продажу, а саме: узгодили істотні умови (характеристики) предмет договору купівлі-продажу, узгодили ціну продажу предмету, узгодили порядок та строк здійснення оплати за предмет договору. В договорі встановлено, що сума грошових коштів, які будуть сплачені, згідно цього попереднього договору входять в оплату квартири по основному договору та передбачено зобов`язання щодо сплати ціни основного договору до його укладення (не пізніше 31.03.2023 року) тобто сторони узгодили між собою зобов`язання майнового характеру у вигляді сплати грошових коштів, які в контексті правовідносин, що склались між сторонами є по своїй правовій природі оплатою за договором купівлі-продажу. Наявність у попередньому договорі узгоджених між сторонами зобов`язань вказує на те, що назва договору «Попередній договір» не відповідає змісту договору та дійсним правовідносинам, що склались між сторонами. Таким чином з`ясування сутності зобов`язання, яке виникло внаслідок укладення правочину, має здійснюватися шляхом оцінки умов договору про права та обов`язки сторін у їх сукупності. З огляду на вищевикладене, між позивачем та відповідачем було укладено не попередній договір в межах передбаченої статтею 635 Цивільного кодексу України правової конструкції, а договір купівлі-продажу відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України. На виконання умов договору позивач здійснювала платежі шляхом внесення готівки у касу банку через відкритий для неї рахунок, виходячи з встановленого графіку. Станом січень 2022 року позивач здійснювала платежі з випередженням визначеного сторонами графіку, оскільки на той час вона мала сплатити 2 442 330 грн, а фактично сплатила 2 467 682 грн. 24.02.2022 розпочалася повномасштабна збройна агресія РФ проти України. Місто Харків і Харківська область з моменту вторгнення ЗС РФ в Україну потрапили у зону активних бойових дій, в зв`язку з чим перебування у місті стало небезпечним для життя, внаслідок чого позивач, побоюючись за життя свого сина 2017 року народження, виїхала разом з ним з місця свого постійного проживання і з березня 2022 року по теперішній час тимчасово проживає у м. Катовіце (Польща). Після виїзду з України позивач, яка вносила кошти за договором лише готівкою і не знала платіжних реквізитів банку для безготівкових розрахунків, не змогла з`ясувати їх, оскільки внаслідок обстрілів м. Харкова АТ «Мегабанк» тимчасово припинив свою діяльність, а згодом був віднесений до категорії неплатоспроможних. Оскільки зв`язок позивачки з Банком був втрачений, позивач, перебуваючи за кордоном і не маючи платіжних реквізитів, з початком збройної агресії РФ, з поважних причин припинила здійснювати платежі за договором через незалежні від неї обставини. Згідно відповіді банку № 3579 від 26.12.2023 року на запит позивача від 08.12.2022 року, в якому вона просила повідомити реквізити для сплати залишку суми оплати за квартиру, відповідач повідомив, що він в односторонньому порядку припиняє попередній договір та відмовився укладати основний договір. Частково сплачені за попереднім договором грошові кошти в сумі 2 467 682 грн. у зв`язку з припиненням попереднього договору були перераховані банком на рахунок НОМЕР_1 в АТ «МЕГАБАНК». Проте зазначений рахунок в АТ «МЕГАБАНК» самим позивачем не відкривався і їй не належить, що унеможливлює для неї повернення сплачених нею за квартиру грошових коштів.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2024 року позовні вимоги задоволеною
Визнано ОСОБА_1 власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області перерахувати на користь відповідача Акціонерного товариства «Мегабанк», грошові кошти у розмірі 980 318 00 грн, зараховані відповідно до квитанцій №2.74698669.1 від 19.11.202024, №1.74899405.1 від 19.11.2024, №2.74837451.1 від 20.11.2024 від платника ОСОБА_1 на депозитний рахунок/розрахунковий рахунок НОМЕР_2 з призначенням платежу: цивільна справа №638/7222/24 повна оплата за попереднім договором №б/н від 11.03.2021. Стягнуто з Акціонерного товариства «Мегабанк» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 6056, 00 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в матеріалах справи містяться докази повного розрахунку позивачем перед Банком щодо нерухомого майна, а відтак позивач набула право власності на спірну квартиру, у зв`язку із виконанням договірних зобов`язань та має право зареєструвати за собою право власності на таке майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Мегабанк» просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на те що суд не правильно встановив характер спірних правовідносин, дійшов до висновків що не відповідають встановленим у справі обставинам та вимогам закону. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що починаючи з 22.07.2022 АТ «МЕГАБАНК» перебуває в процесі ліквідації та здійснює свою діяльність на підставі та у відповідності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним в умовах проведення процедури виведення з ринку та ліквідації неплатоспроможного банку. Станом на 18.11.2024 позивачем було сплачено 2 467 682,00, а сам останній платіж позивачем було внесено депозитний рахунок суду першої інстанції 19.11.2024 у загальній сумі 980 318,00 грн, а не на рахунок банку. Зазначив, що не сплата повної суми та не укладення сторонами основного договору у строк до 31.03.2023 має наслідком припинення дії попереднього договору та зобов`язань між сторонами, незалежно від причин не укладення основного договору. Судом першої інстанції не у повній мірі була встановлена правова сутність попереднього договору, що полягає саме у спонуканні до укладання в майбутньому основного договору шляхом встановлення відповідного обов`язку та фіксація умов основного договору, а також на підставі вказаного було ухвалено необґрунтоване рішення про задоволення позову. Нерухоме майно, що є предметом спору, включене до ліквідаційної маси неплатоспроможного Банку та підлягає реалізації виключно у спосіб, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено, що 04 березня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено договір №988/392П/2021 (а.с. 13).
Згідно п.1.1, 1.2 договору за договором банк зобов`язується приймати та зараховувати на рахунки, відкриті клієнтові (володільцеві рахунків), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунків та проведення інших операцій за рахунками відповідно до законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України, згідно тарифів (додаток №1) та правил обслуговування клієнтів в АТ «Мегабанк» Банк відкриває клієнту рахунок № НОМЕР_3 в гривнях.
11 березня 2021 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. (а.с. 16-18).
Згідно п.1 договору сторони зобов`язуються у майбутньому, в строк обумовлений п.2.3 цього договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( надалі Квартира).
За умовами договору АТ «Мегабанк» передає у власність ОСОБА_1 . Квартиру, а позивач зобов`язується прийняти квартиру і сплатити відповідачу його вартість відповідно до п.п.2.2 цього договору. Загальна ціна основного договору складатиме 3 448 000,00 грн.
Пунктом 2.3 вказаного попереднього договору встановлено, що в забезпечення своїх зобов`язань з купівлі квартири, перераховує або вносить на рахунок АТ «Мегабанк» № НОМЕР_4 відкритий в АТ «Мегабанк», грошові кошти (гарантійні платежі), за таким графіком платежів, а саме: до 11.03.2021 - 1 724 000 грн, до 28.02.2023 – 1652159,00 грн, які будуть перераховуватися або вноситися ОСОБА_1 на рахунок АТ «Мегабанк» грошові кошти (гарантійні платежі) в розмірі 71833,00 грн до останнього числа кожного місяця, у рахунок належного від позивача платежу за основним договором, а відповідач приймає їх як забезпечення виконання зобов`язань про укладення основного договору купівлі-продажу квартири, а решту суми у розмірі 71841,00 грн позивач сплачує відповідачу в день підписання основного договору та його нотаріального посвідчення, але не пізніше 31.03.2023. Сума грошових коштів, які будуть сплачені, згідно цього попереднього договору входять в оплату квартири по основному договору.
Відповідно до п.п. 4.1.3. Договору Квартира на час дії цього договору перебуває у відповідальному зберіганні у сторони 2 ( ОСОБА_2 ). На час перебування квартири на відповідальному зберіганні сторона 2 здійснено всі обов`язкові платежі, тощо пов`язані з утримуванням цієї квартири.
Згідно з п. 5.1.5. Договору з моменту підписання цього Договору, ОСОБА_1 зобов?язується нести відповідальність по утриманню квартири, а також відповідати за належний стан квартири. Ризик випадкової загибелі або пошкодження квартири несе ОСОБА_1 з моменту підписання Попереднього Договору. З моменту підписання цього Попереднього Договору АТ «Мегабанк» не несе відповідальність за технічний стан квартири.
Відповідно до п. 6 Договору АТ «Мегабанк» має право розірвати цей попередній договір в односторонньому порядку в разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за цим попереднім договором, зокрема порушення строків сплати грошових сум відповідно до п.2.3 цього договору більш ніж на 30 календарних днів за будь-яким із платежів, частково або повністю або відповідач впродовж одного місяця після закінчення строку зазначеного в п.2.3 цього договору не звернувся до АТ «Мегабанк» для укладання основного договору купівлі-продажу квартири, то АТ «Мегабанк» приймає це як відмову від укладання основного договору. Датою розірвання згідно цього пункту попереднього договору сторони вважатимуть дату направлення відповідного письмового повідомлення відповідачем на адресу позивача. При цьому АТ «Мегабанк» повертає ОСОБА_1 сплачену суму грошових коштів, а ОСОБА_1 зобов`язується сплатити штраф у розмірі 25% від коштів, сплачених за цим попереднім договором на дату його розірвання.
На виконання Договору ОСОБА_1 користувалась Квартирою та сплачувала комунальні послуги (а.с. 35-64).
03 лютого 2022 року Правління Національного банку України, керуючись статтею 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ухвалило рішення віднести АТ "МЕГАБАНК" до категорії проблемних.
02.06.2022 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 383 від 02.06.2022 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "МЕГАБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку":
- розпочато процедуру виведення АТ "МЕГАБАНК" з ринку та запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію строком на один місяць з 03.06.2022 по 02.07.2022 (включно);
- призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ "МЕГАБАНК", визначені законом, зокрема, ст. 37-39, начальнику відділу запровадження тимчасової адміністрації управління раннього реагування департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Штогріній І. В. строком на один місяць з 03.06.2022 по 02.07.2022 (включно).
21.07.2022 рішенням Правління Національного банку України № 362-рш від 21.07.2022 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства "МЕГАБАНК" відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ "МЕГАБАНК" ( а.с. 96)
21.07.2022 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 506 "Про початок процедури ліквідації АТ "МЕГАБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку":
- припинено тимчасову адміністрацію АТ "МЕГАБАНК";
- відкликано повноваження тимчасового адміністратора;
- розпочато процедуру ліквідації АТ "МЕГАБАНК" строком на три роки з 22.07.2022 по 21.07.2025;
- призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "МЕГАБАНК" провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білій Ірині Володимирівні строком на три роки з 22.07.2022 по 21.07.2025 включно ( а.с. 97).
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 06 жовтня 2022 року № 801 про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК».
Залишки коштів по рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 в розмірі 1,10 грн було включено до 7 черги реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «МЕГАБАНК» та перенесено для обліку на балансовому рахунку вимог кредиторів № 29096001032207, а рахунок № НОМЕР_3 було закрито, що підтверджується даними виписки по рахунку № НОМЕР_3 ( а.с. 29-30).
За наслідками припинення Попереднього договору на підставі рішення Інвентаризаційної комісії АТ «МЕГАБАНК» 31 серпня 2022 року відкрито окремий транзитний рахунок № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 , на який перенесено кошти в розмірі 2 467 682,00 грн, сплачені за Попереднім договором. (а.с. 31-32).
Листом АТ «МЕГАБАНК» від 26 грудня 2022 року № 3759 позивача було повідомлено про припинення Попереднього договору та про порядок повернення коштів внесених за Попереднім договором.
При цьому, 08.12.2022 позивач зверталась до відповідача з проханням повідомити реквізити для сплати залишку заборгованості за попереднім договором, проте в матеріалах справи відсутні дані стосовно того, якого саме числа відповідачем розірвано з позивачем попередній договір.
Листом АТ « Мегабанк» від 16.12.2023 № 3579 ОСОБА_3 повідомлено, що нею порушено встановлений попередній договором графік платежів, загальна сума несплачених гарантійних платежів становить 980 318,00 грн та повернення частково сплачених ним за Договором грошових сум у розмірі 2 467 682, 00 грн на її рахунок НОМЕР_6 (а.с.31 - 32). 
19.11.2024 та 20.11.2024 внесла залишок платежів згідно договору у розмірі 980 0318,00 грн на депозитний рахунок суду, що підтверджується даними квитанцій (а.с. 194)
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частин першої–третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, – у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Попередній договір є одним із різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому для попереднього договору, поряд з іншими його умовами, повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.
Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, правочин який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.
Із змісту статті 635 ЦК України вбачається, що остання визначає для сторін лише одне основне зобов`язання щодо укладення протягом узгодженого терміну певний тип цивільно-правового договору на заздалегідь узгоджених умовах.
Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та враховуючи те, що в Договорі, окрім зобов`язання укласти основний договір на ОСОБА_1 покладено непритаманні попередньому договору обов`язки у вигляді: оплати повної вартості Квартири, прийняття Квартири у фактичне володіння та користування, утримання Квартири та покладення на нього ризику випадкової загибелі або пошкодження квартири, фактичного встановлення розстрочення платежу, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу з розстроченням платежу, який підпадає під правове регулювання § 1 Глави 54 Цивільного кодексу України.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно частини 1 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
Відповідно до положень статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст.334 ЦК України).
Частиною 1 ст. 668 Цивільного кодексу України унормовано, що ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статей 691-693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Частиною 1 ст.695 ЦК України встановлено, що договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу.  Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.
Закон розрізняє продаж товарів у кредит з відстроченням або розстроченням платежу. Відстрочення платежу означає здійснення повної оплати товару у строки, встановлені договором через деякий час після одержання товару. Якщо відстрочення платежу полягає у здійсненні платежів частинами, встановленими договором, це є розстроченням платежу.
Отже, відстрочення - це встановлення більш пізнього строку оплати товару, ніж це передбачено частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України, а розстрочення - це встановлення обов`язку покупця оплатити товар частинами в більш пізні строки, ніж це передбачено частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.
Законом визначені наслідки прострочення виконання покупцем обов`язку оплатити товар. Загальне правило про такі наслідки міститься у частині третій статті 692 Цивільного кодексу України, згідно з яким у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Разом з цим, у разі прострочення покупцем оплати товару за договором купівлі-продажу, укладеного на умовах продажу товару в кредит, настають наслідки, передбачені частиною четвертою статті 694 Цивільного кодексу України або частиною другою статті 695 Цивільного кодексу України, як спеціальними нормами, які полягають у тому, що продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2020 у справі №916/667/18 сформувала висновки щодо застосування частини третьої статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зазначена норма права не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів. Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами (зокрема, як у цій справі). Такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права.
При цьому, якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, то продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Нормою статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.
Із змісту договору вбачається, що сторони погодили всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: ціну, предмет, порядок, строк та розміри платежів. Договір нотаріально посвідчений. Крім того, на виконання умов ч.1 ст. 668 ЦК України та в силу приписів п.5.1.5 договору з моменту підписання договору до ОСОБА_1 перейшов ризик випадкової загибелі або пошкодження квартири.
Судом встановлено, що позивач не виконувала належним чином свої зобов`язання за договором купівлі-продажу з березня 2022 року, що було зумовлено тим, що м. Харків знаходилось під інтенсивним обстрілом ворога і можливість мешканців міста вільно пересуватись по ньому була обмежена непереборними обставинами у вигляді обстрілів з боку ЗС РФ, відділення банку під час повномасштабного вторгнення працювали обмежено, а 02.06.2022 АТ "МЕГАБАНК" було віднесено до категорії неплатоспроможних та рахунок № НОМЕР_3 що був відкритий на ім`я позивачки для виконання умов попереднього договору було закрито. 
При цьому, відповідачем не надано доказів повідомлення ОСОБА_1 про зміну платіжних реквізитів для сплати нею вартості квартири, як і інша інформація щодо ліквідації банку та наміри розірвати договір в односторонньому порядку та повернути Квартиру.
Отже, відповідач зобов`язаний був у розумний строк пред`явити вимогу про повернення переданого товару, проте такі вимоги закону не виконав.
Даними копій квитанцій від 19.11.2024 та 20.11.2024 недоплачена за договором сума у розмірі 980318,00 грн внесена на депозит суду, тому відповідно до п.1.2 Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.04.2014 №372 підлягають перерахуванню на користь АТ « Мегабанк» на підставі рішення суду.
З огляду на зазначені обставини, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що що укладений Попередній договір є за своєю сутністю удаваним і насправді зміст правовідносин, поведінка сторін, наслідки виконання цього договору свідчать про те, що сторони мали намір укласти саме договір купівлі-продажу квартири, а не Попередній договір.
Прострочення покупцем будь-якого чергового платежу дає продавцю право розірвати договорі купівлі-продажу шляхом односторонньої заяви про відмову від договору і одночасно, або в розумний строк пред`явити вимогу про повернення переданого товару.
Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для розвівання Договору в односторонньому порядку та неврахування судом факту повернення позивачу грошових коштів у розмірі 3 448 000,00 грн, що були отримані відповідачем за Договором.
Оскільки відповідно до вимог ч.3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, а не повернення від покупця товару. Крім цього матеріали справи не містять доказів, що рахунок № НОМЕР_6 належить позивачу та останній має до нього належний доступ.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування у особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.
Згідно ч.1 ст.334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст. 334 ЦК України).
Статтею 182 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Згідно п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до п.9 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.
Разом з тим, абз.6) п.1 ч.2 ст.9 вказаного закону (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що Державний реєстратор встановлює наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.
Таким чином, вказаною нормою передбачена можливість проведення державної реєстрації права власності тільки після виконання умов правочину, зокрема, після проведення повного розрахунку за нерухоме майно, що також передбачено в п.2.4 договору.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеної у постанові Верховного Суду у справі № 707/807/21 від 14 вересня 2022 року.
Відповідно до п.2.4 попереднього договору сторони домовилися визначити відповідно до умов Основного договору, що право власності на квартиру підлягає державній реєстрації тільки після повної сплати ОСОБА_1 банку ціни квартири основного договору, що зазначена в п.2.2 цього попереднього договору.
З огляду на викладене, враховуючи умови спірного договору, та виконання їх у повному обсязі судова колегія вважає висновок суду про те, що ОСОБА_1 набула право власності на спірне нерухоме майно законним та обґрунтованим. Визнання за позивачем права власності на Квартиру буде підставою для його реєстрації у встановленому законом порядку.
Таким чином, розглядаючи справу по суті заявлених вимог, суд повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив закон, що регулює дані правовідносини та вирішив даний спір відповідно до норм чинного законодавства.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суд, яке ухвалене з дотримання вимог закону.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення скарги та скасування рішення суду відсутні.
Питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК УкраїнитаЗакону України « Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 20.06.2025 року.
Головуючий –                                                         О.Ю. Тичкова

Судді –                                                                 О.В. Маміна

В.Б. Яцина