Справа № 159/8569/24 	Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю. 	
Провадження № 22-ц/802/584/25  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
13 травня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,
представника відповідача Гуменюк І. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2025 року,
                                      В С Т А Н О В И В:
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.
Покликався на те, що 12 грудня 2020 року поблизу станції «Любитів» пікет 9 км. 358 м., потяг № НОМЕР_1 (ВЛ 80 № 142 ТЧ-3 Козятин ТЧМ3), власником якого є АТ «Українська залізниця», скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка від отриманих травм померла. У результаті загибелі ОСОБА_2 , яка є його матір`ю, йому було завдано моральної шкоди.
Також зазначав, що смерть його матері повністю змінила його життя у всіх сферах, оскільки він назавжди позбавлений можливості отримувати від неї підтримку та допомогу, як моральну, так і матеріальну, та жодні його зусилля не зможуть виправити ситуацію, що склалася і це завдає йому моральних страждань. 
Враховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути  на свою користь з відповідача АТ «Українська залізниця» 300000 грн за заподіяну моральну шкоду.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2025 року позов задоволено частково. 
Стягнено з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 немайнову (моральну) шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 200000 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, відповідач АТ «Українська залізниця» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність заподіяння йому моральної шкоди, а смерть потерпілої ОСОБА_2 настала в наслідок її грубої необережності і невиконання останньою вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, перебування її у нетверезому стані (тяжкому ступені алкогольного сп`яніння) і ці обставини не були враховані судом першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн, суд першої інстанції посилався на встановлені обставини справи, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок смерті його матері.
Проте повністю погодитись з таким висновком суду, а саме щодо розміру відшкодування моральної шкоди, не можна.
Встановлено, що 12 грудня 2020 року поблизу станції «Любитів» пікет 9 км. 358 м., потяг № НОМЕР_1 (ВЛ 80 № 142 ТЧ-3 Козятин ТЧМ3), власником якого є АТ «Українська залізниця», скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка від отриманих травм померла.
Під час цієї події потерпіла ОСОБА_2 перебувала в стані алкогольного сп`яніння.
З приєднаного до матеріалів справи рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2022 року в іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , яка діяла у власних інтересах та інтересах неповнолітньої особи, до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2022 року, слідує, що постановою про закриття кримінального провадження від 31 березня 2021 року підтверджено причину нещасного випадку на залізниці, а саме грубу необережність та неуважність ОСОБА_2 і перебування її в стані тяжкого ступеня алкогольного сп`яніння та відсутність вини в діях локомотивної бригади, а отже і складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.
Також встановлено, що загибла потерпіла від наїзду потяга ОСОБА_2 є матір`ю позивача ОСОБА_1 і ця обставина визнана відповідачем.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).
Згідно вимог ст. 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.
У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).
Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Частиною першою статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Таким чином встановивши, що смерть потерпілої ОСОБА_2 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, обставини непереборної сили або умислу самої потерпілої відсутні і позивач є сином загиблої, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що моральна шкода заподіяна останньому смертю матері підлягає відшкодуванню.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.
Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно із ч.2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з вищевикладеного, судова колегія погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть близької йому людини, порушенням укладу його життя та соціальних зав`язків.
Разом з тим, судова колегія приймає до уваги і той факт, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок її грубої необережності, а саме знаходження потерпілої на залізничних коліях у стані тяжкого ступеня алкогольного сп`яніння, що відповідно до вимог ч.2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, а тому, на думку колегії суддів, визначений місцевим судом розмір відшкодування позивачу моральної шкоди - 200000 грн є надмірним та підлягає зменшенню до 100000 грн, що цілком відповідає балансу прав та інтересів сторін у справі і узгоджується із висновками Верховного Суду у справах з аналогічних правовідносин викладених у постанові Верховного Суду від 21 червня 2024 року в справі № 629/2372/23.
Інші доводи апеляційної скарги поданої відповідачем висновків суду не спростовують та не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Європейський Суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно з положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення частково, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, із-за невідповідності висновків суду щодо розміру заподіяної шкоди обставинам справи, зміні, а саме зменшенню суми стягнення до 100 000 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд
                                                У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця`задовольнити частково.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2025 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди змінити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, в розмірі 100000 грн. 
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий

Судді