ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/2740/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,  
секретар судового засідання –  І.С. Мисько,
представники учасників справи в судове засідання не з`явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС»
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 (суддя Л.І. Грабован, м.Одеса, повний текст складено 10.02.2025) про розгляд вимог кредиторів
у справі №916/2740/21
за заявою кредитора: Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт» 
до боржника: Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» 
про визнання банкрутом,
В С Т А Н О В И В :
Коротка історія справи
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.09.2021 (суддя – Лепеха Г.А.) відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Ратушного А.І.
В подальшому, після публікації оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» до суду першої інстанції із заявами про визнання кредиторських вимог до боржника звернулись кредитори, зокрема Акціонерне товариство «Сбербанк» (заява за вх.№3-689/21 від 22.10.2021).
Акціонерне товариство «Сбербанк» (у подальшому змінило найменування з Акціонерного товариства «Сбербанк» на Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк») свої грошові вимоги до боржника обґрунтовувало неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець», як позичальником, та Публічним акціонерним товариством «Ринок Малиновський», як його поручителем за договором поруки від 26.04.2013, своїх грошових зобов`язань за договором про відкриття кредитної лінії від 15.07.2011 №14-В/11/44/ЮО (далі – кредитний договір) зі змінами та доповненнями до цього договору, та заявило кредиторські вимоги до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» у загальній сумі 1   515   035   921,82 грн (до якої увійшла загальна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22   102   635,66 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 579   261   454,85 грн).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.12.2021, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023, у попередньому засіданні визнано кредиторські вимоги до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський». Так, визнано вимоги Акціонерного товариства «Сбербанк» з вимогами до боржника в сумі 1 515 035 921, 82 грн та 4   540,00 судового збору.
Постановою Господарського суду Одеської області від 12.10.2023, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.05.2023, припинено процедуру розпорядження майном Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Ратушного А.І.; визнано банкрутом Публічне акціонерне товариство «Ринок Малиновський»; відкрито строком на дванадцять місяців ліквідаційну процедуру Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський», передбачену Розділом IV Кодексу України з процедур банкрутства; призначено ліквідатором Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» арбітражного керуючого Коваленко І.А.  
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.01.2024 прийнято справу №916/2740/21 до свого провадження суддею Грабован Л.І.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.04.2024 відсторонено арбітражного керуючого Коваленко І.А. від виконання повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський»; призначено ліквідатором Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» арбітражного керуючого Ратушного А.І.
Головне управління ДПС в Одеській області звернулося із заявою (вх. №3-776/23 від 01.11.2023) про визнання грошових (кредиторських) вимог до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» у розмірі 636 998,77 грн у такій черговості: друга черга (ЄСВ) – 8 536,17 грн, третя черга (податки та збори) – 628 281, 64 грн, шоста черга (штрафи, пені) – 180,96 грн. 
Акціонерне товариство «Міжнародний Резервний Банк» звернулося із заявою від 09.11.2023 (вх. №3-807/23 від 13.11.2023) про визнання поточних грошових вимог до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» в сумі 247 109 741,02 грн, які складаються з: 5 368 грн – витрат по сплаті судового збору за подання заяви з поточними вимогами – перша черга, 247 104 373,02 грн – заборгованості по процентам за користування кредитною лінією – четверта черга та включення їх в реєстр вимог кредиторів.
В якості підстави заявлення поточних грошових вимог до боржника Акціонерне товариство «Міжнародний Резервний Банк» вказало договір про відкриття кредитної лінії №14-В/11/44/ЮО від 15.07.2011 (зі змінами і доповненнями) та договір поруки від 26.04.2013.
У заяві з поточними грошовими вимогами заявником наведено розрахунок нарахованої заборгованості по процентам за користування кредитом за договором про відкриття кредитної лінії №14-В/11/44/100 від 15.07.2011, а саме, за період з 23.09.2021 (дати відкриття провадження у справі про банкрутство) по 11.10.2023 (день перед днем ухвалення постанови про визнання боржника банкрутом). Нараховані заявником за цей період за зобов?язаннями позичальника проценти за користування кредитом складають             6 856 943,90 доларів США.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.09.2024 здійснено заміну кредитора - Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» у справі №916/2740/21 про визнання банкрутом Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський».
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.02.2024 визнано поточні грошові вимоги Головного управління ДПС в Одеській області до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» в розмірі 636 998,77 грн у такій черговості: друга черга (ЄСВ) – 8 536,17 грн, третя черга (податки та збори) – 628 281,64 грн, шоста черга (штрафи, пеня) – 180,96 грн; відмовлено у задоволенні поточних вимог Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк» до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» в сумі 247 109 741,02 грн, які складаються з: 5 368 грн – витрат по сплаті судового збору за подання заяви з поточними вимогами, 247 104 373,02 грн – заборгованості по процентам за користування кредитною лінією.
Відмову у задоволенні поточних вимог Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк» до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» суд мотивував тим, що банк скористався своїм правом дострокової вимоги виконання Акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» зобов`язань за кредитним договором відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України та пункту 8.3. кредитного договору, що мало наслідком припинення права останнього нараховувати передбачені цим договором відсотки за користування кредитом після настання терміну повернення, який зазначений у відповідному повідомленні-вимозі, з огляду на що останнім днем нарахування процентів за користування кредитною лінією було 08.07.2015.
Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги 
Не погодившись з ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 в частині відмови у задоволенні поточних грошових вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 у справі №916/2740/21 скасувати в частині відмови в задоволенні поточних грошових вимог Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк» та ухвалити нове судове рішення, яким визнати поточні грошові вимоги Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» в сумі 247 109 741,02 грн, що складається з: 5 368,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання зави з поточними вимогами – 1 (перша) черга; 247 104 373,02 грн - проценти за порушення кредитного договору – 4 (четверта) черга, та включити їх до реєстру вимог кредиторів.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник послався на те, що суд першої інстанції невірно керувався тим, що банк втратив право нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом після настання терміну повернення, який зазначений у відповідному повідомленні-вимозі (тобто з 09.07.2015), оскільки поточні вимоги були заявлені банком не на підставі статей 1048, 1050 Цивільного кодексу України, а на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, як відповідальність поручителя перед банком за прострочення виконання боржником основного зобов`язання, крім того, пунктом 6.2. кредитного договору сторони погодили порядок та розмір нарахування процентів після завершення строку кредитування, що узгоджується з положеннями статті 625 Цивільного кодексу України.
Окремо апелянт звернув увагу на постанову Великої палати Верховного суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, в якій Великою Палатою Верховного суду розглянуто питання нарахування Акціонерним товариством «Міжнародний Резервний Банк» за договором про відкриття кредитної лінії процентів за ставкою, передбаченою умовами договору про відкриття кредитної лінії, з посиланням на пункт 6.2. такого договору, та визначено законність такого нарахування після закінчення строку кредитної лінії, а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, відповідно до якої після припинення дії кредитного договору нарахування процентів за неправомірне користування грошовими коштами можливе лише на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання). 
При цьому скаржник зазначив, що Акціонерним товариством «Міжнародний Резервний Банк» було заявлено поточні грошові вимоги за період з 23.09.2021 (дати відкриття провадження у справі про банкрутство) по 11.10.2023 (день перед ухваленням постанови про визнання боржника банкрутом) у розмірі 6 856 943,90 доларів США (247 104 373,02 грн) саме на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, а розмір процентів нарахований на підставі умов кредитного договору.
Позиція арбітражного керуючого щодо апеляційної скарги
У відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Ратушний А.І. просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» - без задоволення.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, арбітражний керуючий, зокрема, зазначив, що порука — це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Пунктом 6.3. договору поруки від 26.04.2013 встановлено строк дії цього договору до 30.06.2021, тож з 01.07.2021 порука припинена, а відтак, і право Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк» та обов`язок Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» є припиненими. При цьому арбітражний керуючий послався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, відповідно до якого рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.
Крім того, арбітражний керуючий із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зазначив, що сплата процентів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України у розмірі процентів, нарахованих на підставі умов кредитного договору, можлива лише у випадку коли сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Однак, як вбачається із кредитного договору №14-В/11/44/ЮО від 15.07.2011, у договорі не має чіткого та недвозначного визначення, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погоджено їх розмір, а відтак, Господарський суд Одеської області правомірно відмовив Акціонерному товариству «Міжнародний Резервний Банк» у визнанні поточних вимог в сумі 247 109 741, 02 грн.
Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції
Апеляційна скарга зареєстрована Південно-західним апеляційним господарським судом 20.02.2025 за вх.№758/25.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2025.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 про розгляд вимог кредиторів у справі №916/2740/21 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи №916/2740/21 в частині, яка стосується розгляду поточних вимог Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк» до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» в сумі 247109741,02 грн.
27.02.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №916/2740/21 у 12-ти томах.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 про розгляд вимог кредиторів у справі №916/2740/21 залишено без руху.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 про розгляд вимог кредиторів у справі №916/2740/21. Встановлено учасникам справи строк до 03.04.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги призначено на 29.04.2025 о 12:00 год.
02.04.2025 арбітражний керуючий Ратушний А.І. через систему «Електронний суд» подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№758/25/Д2 від 03.04.2025).
З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи протокольною ухвалою суду у судовому засіданні 29.04.2025 оголошено перерву до 03.06.2025 о 10:00 год. 
З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою суду від 29.04.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 про розгляд вимог кредиторів у справі №916/2740/21 поза межами строку, встановленого у частині першій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк.
Між тим, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, судове засідання у призначений день та час не відбулось, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.
Після усунення обставин, які зумовили неможливість проведення судового засідання, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 повідомлено учасників справи про те, що наступне судове засідання з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 про розгляд вимог кредиторів у справі №916/2740/21 відбудеться 01.07.2025 о 10:00 год.
З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи протокольною ухвалою суду у судовому засіданні 01.07.2025 оголошено перерву до 18.08.2025 о 12:00 год. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 повідомлено учасників справи про дату, час та місце наступного судового засідання.
Учасники справи про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, проте не скористалися своїм правом участі у ньому.
Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, а частиною дванадцятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
Обставини справи
15.07.2011 між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку росії» (банком), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (нова назва – Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС»), та Приватним акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» (позичальником) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №14-В/11/44/ЮО (далі – кредитний договір), зі змінами та доповненнями.
Так, вказаний договір було викладено у новій редакції згідно з договором про внесення змін №6 від 26.04.2013.
Згідно із пунктом 1.1. кредитного договору (в редакції договору про внесення змін №6 від 26.04.2013) банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в доларах США, що надалі іменується «кредитна лінія», та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредитні кошти (надалі - кредит) у порядку і на умовах, визначених цим договором. Позичальник, у свою чергу, зобов`язується використати кредит на цілі, зазначені у пункті 1.5. цього договору, своєчасно та у повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом, а також повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором та/або додатковими угодами до цього договору, та виконати інші умови цього договору.
За договором про внесення змін №11 від 31.03.2014 сторони змінили вказаний пункт, визначивши умови щодо невідновлюваності кредитної лінії. 
Пунктом 1.2. кредитного договору (в редакції договору про внесення змін №6 від 26.04.2013) сторонами було визначено ліміт кредитної лінії (графік погашення кредиту). 
За положеннями пункту 1.4. кредитного договору (в редакції договору про внесення змін №6 від 26.04.2013) останній день дії кредитної лінії – 30.06.2018. 
Відповідно до пункту 1.5. кредитного договору (в редакції договору про внесення змін №6 від 26.04.2013) кредит надається для фінансування витрат, пов`язаних з проведенням реконструкції центрального стадіону «Чорноморець», за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/20, та поповнення обігових коштів.
У розділі 2 кредитного договору (в редакції договору про внесення змін №6 від 26.04.2013) сторони обумовили забезпечення виконання зобов`язань позичальника.
У розділі 6 «Проценти за користування кредитом» кредитного договору (в редакції договору про внесення змін №6 від 26.04.2013) сторони погодили наступні умови:
-позичальник зобов`язується сплачувати банку за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому договором/відповідною додатковою угодою. Проценти нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості (пункт 6.1.);
-нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку 360 днів у році - для кредиту, наданого позичальнику в іноземній валюті, та фактичної кількості днів у році – для кредиту, наданого позичальнику в національній валюті. Нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів (пункт 6.2. договору);
-проценти, нараховані відповідно до пунктів 6.1. - 6.2. цього договору, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше трьох робочих днів, наступних за днем закінчення періоду. При цьому під «періодом» сторони в цій статті 6 договору розуміють кожний з періодів, який починається з того числа місяця, в якому був укладений цей договір (реквізит договору «дата», вказаний в верхньому правому куті на першій сторінці договору), і закінчується в день, що передує такому числу наступного (відповідного) місяця (т.ч. проценти за кредитом за такий день нараховуються (пункт 6.3. договору);
-у випадку порушення позичальником будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених пунктом 2.5. цього договору, підпунктами 2.4., 2.5., 2.6., 2.7. додатку №1 до цього договору за кожен випадок такого порушення розмір маржі (і як наслідок розмір діючої процентної ставки), що діє на дату настання випадку такого порушення, починаючи з 20-го календарного дня від дня настання такого випадку встановлюється в новому розмірі, а саме в розмірі, збільшеному на 2 (два) процентних пункти. Позичальник погоджує зазначену в цьому пункті договору зміну розміру процентної ставки, що не потребує укладення сторонами додаткової угоди до цього договору (пункт 6.6).
Пунктом 8.3 договору (в редакції договору про внесення змін №6 від 26.04.2013) встановлено, що банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених цим договором, а також по іншим договорам (в т.ч., але не виключно по кредитним договорам, договорам про відкриття кредитних ліній) і/або договорам поруки і/або договорам про надання банківських гарантій/ контр гарантій /акредитивів тощо, які укладені або будуть укладені протягом дії цього договору між позичальником і банком, а також по платіжним зобов`язанням перед банком та/або третіми особами по оплаті векселів, погашенню облігацій, виплаті купонного доходу, інших фінансових зобов`язань, тощо, у сумі, що перевищу 5% (п`ять процентів) від балансової вартості активів позичальника у відповідності з бухгалтерською звітністю на останню звітну дату), які виникли (можуть виникнути) протягом строку дії цього договору).
Згідно із пунктом 8.4 договору (в редакції договору про внесення змін №6 від 26.04.2013) сторони узгодили, що у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов`язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника, із зазначенням у відповідній вимозі повної суми заборгованості, а позичальник зобов`язаний здійснити усі платежі за цим договором на користь банку (при цьому строкові платежі – проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 робочих днів з дня відправлення банком такого повідомлення (вимоги).
Також, 26.04.2013 між банком та Публічним акціонерним товариством «Ринок Малиновський» (поручителем) укладено договір поруки, зі змінами та доповненнями. 
Відповідно до умов договору поруки поручитель зобов`язався у повному обсязі відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед банком, що виникають з кредитного договору, у тому числі сплатити кредитору проценти (три проценти річних відповідно до статей 1050, 625 Цивільного кодексу України) від простроченої суми у разі прострочення боржником виконання основного зобов`язання (зобов`язання зі сплати процентів за прострочення виконання) (пункт 2.1.4).
Згідно із пунктом 4.1. договору поруки боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Поручитель та боржник залишаються зобов`язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов`язання за основним договором не будуть виконані повністю.
У підпункті 5.1.1. пункту 5.1. договору поруки сторонами узгоджено, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором, кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.
Підписанням цього договору поручитель надає свою згоду на зміну протягом дії цього договору розміру основного зобов`язання за основним договором (пункт 6.1. договору поруки).
Пунктом 6.3. договору поруки визначено, що строк дії цього договору складає до 30.06.2021. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання.
Заявник свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, видавши боржнику в межах ліміту кредитної лінії кредитні кошти у розмірі 45 968 758, 67 дол. США, що підтверджується наявними в матеріалами справи меморіальними ордерами. 
Боржником повернуто кредит лише частково на суму 9 194 821,35 дол. США, а тому непогашена сума кредиту становить 36 773 937, 32 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на день ухвалення рішення становило 951 613,775 грн, яка стягнута з Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» постановою Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі №916/4693/15.
У постанові Верховного суду від 07.06.2023 у справі №916/3704/20(916/4693/15) за позовом Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (нова назва - Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк») до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек Сі Ріелті Груп» (нова назва - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбудспецтех»); 2) Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський»; 3) Публічного акціонерного товариства «Туристично-виробнича фірма «Чорне море»; 4) Публічного акціонерного товариства «Чорноморська транспортна компанія»; 5) Товариства з обмеженою відповідальністю «Група управління бізнесом» про стягнення 6 597 738,53 дол. США та 46 608 814,15 грн, якою залишено без змін рішення Господарського суду Одеської області від 26.05.2021 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2021, зазначено, що останнє погашення тіла кредиту було здійснено Приватним акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» 29.01.2015. Доказів подальшої сплати коштів та зниження ліміту кредитної лінії відповідно до пункту 1.2. кредитного договору матеріали справи не містять, що однозначно свідчить про наявність відповідного порушення умов цього договору.
23.06.2015 за вих. № 5828/5/28-2 позивачем на підставі пункту 8.3. кредитного договору на адресу Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» було направлено повідомлення-вимогу про дострокове повернення повної суми заборгованості за кредитним договором.
У вказаній вимозі Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» вимагав від Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» сплатити наявну заборгованість у розмірі 41 116 207, 69 дол. США та 41 787 909,68 грн, а також зауважував, що строкові платежі - проценти, комісійні винагороди, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за кредитним договором і по дату повернення повної суми заборгованості за кредитним договором в строк не пізніше 10 робочих днів з дня відправлення цієї вимоги повідомлення.
Про факт відправлення повідомлення-вимоги та розрахунку заборгованості, доданого до повідомлення, свідчить наявний в матеріалах справи опис вкладення в цінний лист від 23.06.2015 та фіскальний чек за №0644 від 23.06.2015.
У повідомленні-вимозі №5528/5/28-2 було встановлено, що зобов`язання Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» з погашення кредиту повинно бути здійснено в строк не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дня відправлення банком такого повідомлення (вимоги).
Керуючись положеннями статей 251-253 Цивільного кодексу України, строк на виконання Приватним акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» вимоги банку про дострокове повернення заборгованості за кредитом розпочав перебіг 24.06.2015 (на наступний день після відправлення банком повідомлення - вимоги №5828/5/28-2).
За правилами обчислення строків, встановлених статтями 251-254 Цивільного кодексу України, ураховуючи положення про п`ятиденний робочий тиждень та правила перенесення вихідних днів (стаття 52 та частина третя статті 67 Кодексу законів про працю України відповідно), останнім 10-ти денним робочим днем добровільного виконання Приватним акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» вимоги Акціонерного товариства «Сбербанк» за повідомленням-вимогою №5828/5/28-2 є 08.07.2015 (останній день строку).
Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України саме з 09.07.2015 (на наступний день після 08.07.2015) Акціонерне товариство «Сбербанк» набуло право вимоги із боржника - Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» щодо сплати повної суми заборгованості за кредитом.
Таким чином, Акціонерне товариство «Сбербанк» скористалося своїм правом дострокової вимоги виконання Приватним акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» зобов`язань за кредитним договором відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України та пункту 8.3. кредитного договору.
Відтак останнім днем нарахування процентів за користування кредитною лінією є 08.07.2015.
Також касаційним судом з`ясовано, що розрахунок суми процентів за користування кредитною лінією слід здійснювати за період з 15.07.2014 по 08.07.2015 включно, при чому у період з 15.07.2014 по 24.09.2014 за ставкою 11 %річних, а з 25.09.2014 по 08.07.2015 за ставкою 12 % річних. Сума кредитних коштів, на яку слід нараховувати проценти, становить 36 972 429,72 доларів США.
Здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що сума процентів за користування кредитною лінією за період з 15.07.2014 по 08.07.2015 включно складає                                       4 156 357,70 доларів США.
Поряд з цим, з`ясовано, що Господарським судом Одеської області прийнято рішення від 17.07.2017 у справі №916/4591/15 (набрало законної сили 31.07.2017) про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Туристично-виробнича фірма «Чорне море» на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» заборгованості на підставі кредитного договору та договору поруки від 26.04.2013 у розмірі 42 352 220,60 дол. США та 45 773 758,97 грн, з яких: 36 773 937,32 дол. США загальної заборгованості за кредитною лінією, 5 578 283,28 дол. США процентів за користування кредитною лінією, що нараховані за період з 15.07.2014 по 02.11.2015, 15 802 012,75 грн пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією, 29 971 746,22 грн пені за прострочення сплати заборгованості за кредитною лінією. На виконання зазначеного рішення видано відповідний наказ. У процедурі виконавчого провадження у відповідності до частини сьомої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» та частини першої статті 49 Закону України «Про іпотеку» Акціонерне товариство «Сбербанк» скористалося своїм правом та в рахунок часткового погашення за кредитним договором прийняло у власність предмети іпотеки, про що свідчать акти державного виконавця про реалізацію предметів іпотеки №551224343/18; 55124343/18 від 19.01.2018 та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна  від 24.01.2018. Так, 19.01.2018 предмети іпотеки було придбано у власність банком, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та оприбутковано на баланс банку шляхом заліку забезпечених вимог в рахунок ціни майна за відповідною вартістю та частково погашено заборгованість Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» перед Акціонерним товариством «Сбербанк» за кредитним договором в загальній сумі 456 036 000,00 грн (15 846 972,03 дол. США), в тому числі: 5 578 283,28 доларів США - проценти (що нараховані за період з 15.07.2014 по 02.11.2015); 10 268 688,75 доларів США - основна сума боргу (тіло кредиту). Про ці обставини позивач повідомив відповідача у листі від 25.01.2018 №1240/5/28-3.  
Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
За змістом наведених у статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства термінів, що вживаються для цілей цього Кодексу: 
-грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви; 
боржником, серед іншого, є юридична особа, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; 
кредитором, серед іншого, є юридична особа, яка має вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; 
конкурсні кредитори – кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; 
поточні кредитори – кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Частиною чотирнадцятою статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, серед іншого, передбачено, що з моменту відкриття провадження у справі: пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом.
Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство юридичних осіб та порядок розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема, статтями 45, 46, 47 Кодексу України з процедур банкрутства.
За змістом зазначених норм порядок задоволення грошових вимог конкурсних кредиторів передбачає, зокрема, визнання господарським судом таких вимог та їх внесення арбітражним керуючим до реєстру вимог кредиторів.
Натомість, порядок задоволення грошових вимог поточних кредиторів згідно норм Кодексу України з процедур банкрутства є відмінним.
Так, відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом. Отже, до визнання боржника банкрутом пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення здійснюється у порядку розгляду спору в позовному провадженні та ухвалення господарським судом за результатом такого розгляду відповідного рішення.
Згідно із частиною першою статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.
Частиною третьою статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що з метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, господарський суд здійснює офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до частини четвертої статті 60 Кодексу України з процедур банкрутства у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу.
Визначення статусу вимог кредитора (конкурсні чи поточні) пов`язується безпосередньо з моментом виникнення цих вимог. При цьому набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку.
Відповідний висновок наведений Верховним Судом у постановах від 25.06.2020 у справі №916/1965/13, від 21.09.2020 у справі №916/2878/14, від 04.11.2020 у справі №904/9024/16.
Предметом судового розгляду є кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», до боржника в загальному розмірі                          247 109 741,02 грн, які визначені заявником як поточні, які складаються з: 5 368 грн – витрати по сплаті судового збору за подання заяви з поточними вимогами – перша черга, 247 104 373,02 грн – заборгованість по процентам за користування кредитною лінією – четверта черга та включення їх в реєстр вимог кредиторів.
У заяві з поточними грошовими вимогами заявником наведено розрахунок нарахованої заборгованості по процентам за користування кредитом на заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22   102   635,66 дол. США за договором про відкриття кредитної лінії №14-В/11/44/100 від 15.07.2011, а саме, за період з 23.09.2021 (дати відкриття провадження у справі про банкрутство) по 11.10.2023 (день перед днем ухвалення постанови про визнання боржника банкрутом). Нараховані заявником за цей період за зобов?язаннями позичальника проценти за користування кредитом складають 6 856 943,90 доларів США.
В якості підстави заявлення поточних грошових вимог до боржника Акціонерне товариство «Міжнародний Резервний Банк» вказало договір про відкриття кредитної лінії №14-В/11/44/ЮО від 15.07.2011 (зі змінами і доповненнями) та договір поруки від 26.04.2013.
Щодо нарахування процентів та їх правової природи
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
За частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
За частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.
Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.
Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наведена правова позиція наведена у пунктах 76 – 78 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16.
За наведеним у статті 625 Цивільного кодексу України регулюванням відповідальності за порушення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме за наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Відтак, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодекс України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (пункт 8.35).
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність (пункт 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16).
Колегія суддів враховує, що згідно усталеної практики Верховного Суду пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту (правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15).
Крім того, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання (аналогічні висновки щодо застосування частини першої статті 1050 та статі 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, від 05.04.2023 у справі №910/4518/16).
Ураховуючи наведені висновки про застосування норм права та встановлені судами обставини щодо пред`явлення банком вимоги позичальнику про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором в порядку частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, банк втратив право нараховувати передбачені цим договором відсотки за користування кредитом після настання терміну повернення, який зазначений у відповідному повідомленні-вимозі (тобто з 09.07.2015).
Відмовляючи у задоволенні поточних вимог Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк» до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський», суд першої інстанції виходив з того, що банк скористався своїм правом дострокової вимоги виконання Акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» зобов`язань за кредитним договором відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України та пункту 8.3. кредитного договору, що мало наслідком припинення права останнього нараховувати передбачені цим договором відсотки за користування кредитом після настання терміну повернення, який зазначений у відповідному повідомленні-вимозі, з огляду на що останнім днем нарахування процентів за користування кредитною лінією було 08.07.2015.
Скаржник, звертаючись із апеляційною скаргою, зазначає про те, що поточні вимоги про стягнення процентів річних за період з 23.09.2021 по 11.10.2023 були заявлені банком не на підставі статей 1048, 1050 Цивільного кодексу України, а на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, як відповідальність поручителя перед банком за прострочення виконання боржником основного зобов`язання, та обґрунтовував свою заяву тим, що пунктом 6.2. кредитного договору сторони погодили порядок та розмір нарахування процентів після завершення строку кредитування, що узгоджується з положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, а також тим, що сторони погодили розмір процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитної лінії (після 30.06.2018), тобто розмір процентів за неправомірне користування кредитними коштами - «LIBOR USD 6M» + 11,5% річних в доларах США, але не менше 12% річних.
Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про безпідставність наведених доводів апелянта, виходячи з наступного.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 Цивільного кодексу України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.
Указані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зазначила наступне:
«112. У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
113. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
114. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
115. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).
116. Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору.
125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови).
126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови).
127.Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів.
128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».
Колегія суддів також звертається до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.06.2020 у справі №902/5/19, відповідно до якого у разі, якщо сторони бажають врегулювати свої правовідносини щодо стягнення річних у порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України іншим способом, ніж той, який передбачено цією нормою, то таке регулювання повинно бути самостійною умовою договору, воно не може ототожнюватися з умовами договору про стягнення процентів за правомірне користування кредитом, передбаченими у порядку статті 1048 Цивільного кодексу України, оскільки законодавець не ототожнює підстави правомірного та неправомірного користування кредитними коштами. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.05.2019 у справі №910/18618/17.
Скаржник посилається на те, що відповідальність за неправомірне користування кредитними коштами визначено безпосередньо у пункті 6.2. кредитного договору.
Зокрема, заявник у заяві з поточними грошовими вимогами, які були ним повторені в апеляційній скарзі, зазначив, що пунктом 6.2. кредитного договору сторони встановили, що після спливу останнього дня дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.4. цього договору, розмір процентної ставки за користування кредитом залишається в розмірі, що діє станом на останній день дії кредитної лінії, та перераховується в подальшому (починаючи з дня спливу останнього дня дії кредитної лінії й до дня фактичного повернення кредиту в повному обсязі), в розмірі та порядку, передбаченому цим договором.
Проте, як з`ясовано колегією суддів, у пункті 6.2. кредитного договору (в редакції договору про внесення змін №6 від 26.04.2013) сторони погодили, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку 360 днів у році - для кредиту, наданого позичальнику в іноземній валюті, та фактичної кількості днів у році – для кредиту, наданого позичальнику в національній валюті. Нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів.
Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує, що умова кредитного договору (пункт 6.2.), якою апелянт обґрунтовує свої вимоги зі сплати процентів, розташована в розділі договору, який регулює правомірну поведінку сторін («Проценти за користування кредитом).
При цьому вказаний кредитний договір також містить окремий розділ, що регулює відповідальність позичальника («Відповідальність сторін договору»).
Окрім цього, як слідує із наданого Акціонерним товариством «Міжнародний резервний банк» розрахунку заборгованості, проценти за період поза межами строку кредитування скаржник нараховує саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.
Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dоminant influence of one party).
Таким чином, апеляційним судом не встановлено, що сторони передбачили умовами кредитного договору наслідки протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання, а передбачена у пункті 6.2. кредитного договору умова щодо припинення нарахування процентів у день фактичного повернення кредиту в повному обсязі не є такою, що після закінчення строку кредитування встановлює розмір процентів річних у відповідності до положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України з визначенням річних в іншому розмірі, на чому наполягає заявник апеляційної скарги.
Вказане вище унеможливлює тлумачення нарахованих Акціонерним товариством «Міжнародний резервний банк» процентів за «користування кредитом» поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та, як наслідок - унеможливлює визнання Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС») кредитором боржника в частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування.
З урахуванням викладеного, судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні поточних вимог Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк» до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» в сумі 247 109 741,02 грн.
Посилання апелянта на те, що Велика Палата Верховного Суду, розглянувши у постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (пункти 11, 118, 122 – 124) питання нарахування відсотків після «останнього дня дії кредитної лінії» та умови пункту 6.2. договору про відкриття кредитної лінії, зробила висновок про законність нарахування процентів за ставками, передбаченими договором, до дня фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитного договору, що є наслідком узгодження сторонами договірних умов, колегія суддів відхиляє, оскільки викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 висновок в частині твердження, що: «нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 уточнила таким: «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором» (пункт 141 постанови).
Щодо посилань арбітражного керуючого про припинення дії договору поруки
Арбітражний керуючий вважає, що пунктом 6.3. договору поруки від 26.04.2013 встановлено строк дії цього договору до 30.06.2021, тож з 01.07.2021 порука припинена, а відтак, і право Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк» та обов`язок Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» є припиненими. При цьому арбітражний керуючий послався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, відповідно до якого рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.
Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про помилковість наведених доводів арбітражного керуючого з огляду на наступне.
Згідно умов договору поруки від 26.04.2013 Публічне акціонерне товариство «Ринок Малиновський» є поручителем, який зобов`язався у повному обсязі відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед банком, що виникають з кредитного договору.
Частиною першої статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. 
Згідно частини першої статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положень частин першої – четвертої статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Зважаючи на вказані норми, суд апеляційної інстанції зазначає, що при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.
Таким чином, ураховуючи вимоги статей 543, 553, 554 Цивільного кодексу України, умови договору поруки від 26.04.2013 та наявність заборгованості основного боржника – Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» за кредитним договором за тілом кредиту, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що Публічне акціонерне товариство «Ринок Малиновський» (поручитель) відповідає перед Банком як солідарний боржник, тобто в тому ж обсязі, що і Приватне акціонерне товариство «Футбольний клуб «Чорноморець» та залишається зобов`язаним перед кредитором до того моменту, поки всі зобов`язання за кредитним договором не будуть виконані повністю.
Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 Цивільного кодексу України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 Цивільного кодексу України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України).
Відтак закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання, що також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.
Окрім того, стаття 599 Цивільного кодексу України та стаття 202 Господарського кодексу України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.
Апеляційний суд дослідив умови договору поруки від 26.04.2013 та встановив, що згідно з пунктом 4.1. цього договору поручитель та боржник залишаються зобов`язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов`язання за основним договором не будуть виконані повністю. Пунктом 6.3. договору поруки визначено, що строк дії цього договору складає до 30.06.2021; не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання.
Як вже встановлено апеляційним судом, Акціонерне товариство «Сбербанк» скористалося своїм правом дострокової вимоги виконання Приватним акціонерним товариством «Футбольний клуб «Чорноморець» зобов`язань за кредитним договором відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України та пункту 8.3. кредитного договору, і з 09.07.2015 набуло право вимоги із боржника - Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» щодо сплати повної суми заборгованості за кредитом, наслідком чого є зміна строку виконання основного зобов`язання.
Відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України в редакції, чинній до 03.07.2018 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
При цьому необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Зі змісту другого речення частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України в редакції, чинній до 03.07.2018, випливає, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором має бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, визначеного частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Отже, закінчення строку, передбаченого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 910/1408/15-г; від 22.03.2018 у справі №910/2774/17; від 18.04.2018 у справі №910/6980/17; від 26.06.2018 у справі №905/2475/15.
Разом з тим, рішенням Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 у справі №916/4525/15 (провадження у якій було порушено 10.11.2015) позовну заяву Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» на користь Акціонерного товариства «СБЕРБАНК» заборгованість за кредитною лінією у розмірі 26   505   248,57 дол. США, проценти за користування кредитною лінією, що нараховані за період з 15.08.2015 по 23.10.2018 у розмірі 11   884   425,69 дол. США та витрати по сплаті судового збору у сумі 173   930,46 грн. Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський», як поручителя за договором поруки від 26.04.2013, укладеним в забезпечення виконання зобовязань за договором про відкриття кредитної лінії №14-В/11/44/ЮО від 15.07.2011, з урахуванням додаткових угод до нього, заборгованості у розмірі 26   505   248, 57 дол. США та процентів за користування кредитної лінії у розмірі 11   884   425,69 дол. США, що розраховані за період з 15.08.2015 по 23.10.2018, є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.
З викладеного вбачається, що Акціонерне товариство «СБЕРБАНК», як кредитор, звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський», як поручителя за договором поруки від 26.04.2013, про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатами розгляду якого рішенням Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 у справі №916/4525/15 стягнуто заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №14-В/11/44/ЮО від 15.07.2011. При цьому у вказаному судовому рішенні не встановлено обставин щодо припинення договору поруки від 26.04.2013 з підстав, наведених у частині четвертій статті 559 Цивільного кодексу України.
Щодо посилання арбітражного керуючого на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №o 202/4494/16-ц, колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 у справі 522/1528/15-ц відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 у справі 522/1528/15-ц висловилась, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.
Також стосовно доводів арбітражного керуючого про те, що порука є припиненою, слід зазначити, що у цій справі Публічним акціонерним товариством «Сбербанк» подано заяву з грошовими вимогами до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» 22.10.2021, тобто після передбаченого у пункті 6.3. договору поруки від 26.04.2013 строку його дії (30.06.2021), такі грошові вимоги були повністю визнані господарським судом у цій справі про банкрутство та включені до реєстру вимог кредиторів.
Щодо застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до статі 625 Цивільного кодексу України у справі про банкрутство, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію (частина перша статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).
Частиною другою статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Означені норми є імперативними по відношенню до вимог конкурсних кредиторів в розумінні приписів статті 1 Закону про банкрутство. Разом з тим, кредитори за вимогами до боржника які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство (поточні кредитори), можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі 912/1120/16.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що класифікація кредиторів законодавцем здійснена в залежності від часу або періоду виникнення грошового зобов`язання у боржника. Тобто, поточними є кредитори із вимогами до боржника, що ґрунтуються на зобов`язаннях, які виникли після порушення провадження у справі.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат.
Водночас інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.
Колегія суддів зауважує на тому, що вимога про визнання поточними нарахованих процентів річних за статтею 625 Цивільного кодексу України, на чому наполягає апелянт, є додатковою до основної заборгованості боржника перед банком за кредитним договором та договором поруки, яка (заборгованість) у цій справі повністю визнана господарським судом першої інстанції та включена до реєстру вимог кредиторів. Тобто, заявлені Акціонерним товариством «Міжнародний резервний банк» вимоги нараховані на заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22   102   635,66 дол. США, яка є конкурсною, позаяк виникла до дня порушення справи про банкрутство.
Натомість нарахування, здійснені відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України та заявлені самостійно від основного зобов`язання, яке виникло до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання якого не забезпечено заставою майна боржника (вимоги за яким визнані конкурсними), не можуть бути визнані поточними в розумінні приписів статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, і на них поширюється правовий режим мораторію у справі про банкрутство. 
Тобто, на заборгованість, яка має характер конкурсної, не можуть бути нараховані інфляційні та три відсотки річних згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у період, коли боржник перебував у процедурах банкрутства (у даному випадку – у процедурі розпорядження майном боржника), оскільки на такі нарахування поширюється мораторій, який зупиняє виконання боржником зобов`язань, що виникли до дня порушення у справі про банкрутство, тобто зупиняє прострочення зобов`язання зі сплати такого боргу, а за приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України відповідні нарахування можуть мати місце лише в разі прострочення виконання цього зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №910/17380/19 викладено правовий висновок щодо нарахування індексу інфляції та трьох процентів річних на заборгованість, яка була визнана як конкурсні вимоги у справі про банкрутство. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що загальна спрямованість та мета Закону про банкрутство полягає насамперед у створенні необхідних умов для подолання банкрутства та відновлення платоспроможності боржника і можливості повного розрахунку з кредиторами без застосування до боржника ліквідаційної процедури з припиненням його підприємницької діяльності, оскільки надає змогу боржнику правомірно очікувати визначення загального розміру кредиторської заборгованості та зупинення її зростання за рахунок штрафних санкцій, трьох процентів річних, інфляційних нарахувань тощо. Тож позивач не має права нараховувати індекс інфляції та три проценти річних на заборгованість, яка була визнана як конкурсні вимоги у справі про банкрутство, оскільки на неї поширюється мораторій на задоволення вимог кредиторів та зупиняється прострочення боржника (відповідача) з виплати такого боргу протягом всього періоду дії цього мораторію.
При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі №910/17380/19, у подальшому така заборона застосовувати до конкурсної заборгованості індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також три проценти річних від простроченої суми, знайшла своє правове врегулювання у статті 19 Закону про банкрутство у редакції Закону України від 22.12.2011 №4212-VI, що набрав чинності з 19.01.2013, а також у статті 41 чинного Кодексу України з процедур банкрутства, з огляду на що Південно-західний апеляційний господарський суд вважає за можливе врахувати викладені у вказаній постанові висновки при розгляді спору у даній справі.
Висновки суду апеляційної інстанції
В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні поточних вимог Акціонерного товариства «Міжнародний Резервний Банк» до Публічного акціонерного товариства «Ринок Малиновський» в сумі 247 109 741,02 грн, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 у даній справі колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 269-271, 276, 281-284 ГПК України, 
Південно-західний апеляційний господарський суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2025 у справі №916/2740/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України та статтею 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повну постанову складено 20.08.2025.

Головуючий суддя                                                                                Л.В. Поліщук

Суддя                                                                                                    К.В. Богатир

Суддя                                                                                                    С.В. Таран