07.08.25
22-ц/812/1278/25

Провадження № 22-ц/812/1278/25

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 серпня 2025 року м. Миколаїв
справа № 945/2539/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Крамаренко Т.В., Кушнірової Т.Б., 
із секретарем судового засідання Носіковим І.М.,
за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки Шуміловою Н.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу
ОСОБА_2 , подану її представником – адвокатом Шуміловою Наталею Ігорівною, 
на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 13 травня 2025 року під головуванням судді Микульшиної Г.А. в приміщенні цього ж суду, повний текст судового рішення складений того ж дня, у цивільній справі 
за позовом 
ОСОБА_1  до  ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зміну розміру аліментів,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. 
Позивач зазначав, що судовим наказом Ленінського районного суду м.Миколаєва від 11 квітня 2024 року у справі № 489/2195/24 стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Вказаний судовий наказ на теперішній час перебуває на примусовому виконанні.
24 січня 2024 року на підставі заяви позивача про визнання батьківства був внесений запис про визнання його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2024 року у справі № 490/670/24 з позивача на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2024 року і до досягнення нею повноліття. Виконавчий лист по вказаній справі на теперішній час перебуває на примусовому виконанні.
Позивач є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , з якого на теперішній час утримується 50 % на утримання двох дітей. 
Між тим, оскільки після видачі судового наказу від 11 квітня 2024 року, сімейний стан позивача змінився та в нього на утриманні з`явилась ще одна дитина – донька ОСОБА_6 , це свідчить про зміну (погіршення) його матеріального стану, що впливає на розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на двох дітей. На переконання позивача, оскільки всі діти мають рівні права на утримання від батьків, а його сімейний стан змінився та матеріальний стан значно погіршився, розмір аліментів на утримання кожного з дітей, що стягуються з нього, підлягає зменшенню з частини до 1/6 частини.
Як на підставу погіршення його матеріального стану ОСОБА_1 посилається також на те, що гуртожиток, в якому він проживав, що розташований на території військової частини НОМЕР_1 , визнано аварійним внаслідок збройної агресії російської федерації, та в зв`язку з цим він змушений винаймати житло (нерухомості на праві власності позивач не має).
Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд:
- змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2024 року по справі № 489/2195/24 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття;
-змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2024 року у справі № 490/670/24 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2025 року позов задоволений частково. 
Постановлено змінити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з судовим наказом Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2024 року по цивільній справі № 489/2195/24 (провадження № 2-н/489/586/24). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Змінено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25 квітня 2024 року по цивільній справі № 490/670/24 (провадження № 2/489/1010/24). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що є підстави для зменшення розміру аліментів, що стягнуті з нього на утримання обох дітей. Таке зменшення призведе до відповідності і співрозмірності розміру аліментів, які стягуються на утримання усіх дітей позивача, які приведені до відповідності загального розміру відрахувань за кількома виконавчими документами у відповідності до норм виконавчого законодавства. Керуючись принципами розумності та справедливості, враховуючи розмір отримуваних позивачем доходів, суд вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. А саме розмір аліментів, що стягнутий з відповідача на утримання сина ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_8 підлягає зменшенню до 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання кожного з дітей – починаючи з дати набрання даним рішенням суду законної сили до досягнення кожним з дітей повноліття.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , через свого представника – адвоката Шумілову Н.І., посилаючись на безпідставність та необґрунтованість рішення суду, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на те, що рішення ухвалене внаслідок здійснених судом невідповідних обставинам справи висновкам, просила його в частині задоволених вимог до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити у повному обсязі. 

Узагальненні доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку апелянта, судом першої інстанції допущено: порушення принципу найкращого забезпечення інтересів дитини, а саме зменшення розміру аліментів суттєво обмежує рівень утримання ОСОБА_5 , яка має статус дитини з інвалідністю, навчається в технікумі за кордоном, потребує додаткового лікування (очі, психоемоційний стан), відвідує психолога та спортивні секції. Усі витрати несе мати, проте, у даному випадку, суд першої інстанції не надав оцінку стану здоров`я дитини, натомість врахував стан здоров`я позивача; порушення принципу змагальності, зокрема, суд першої інстанції без належної оцінки доказів, поданих відповідачем, зробив висновки, що суперечать фактичним обставинам справи (стан здоров`я дитини, наявність підтвердженої заборгованості по аліментах у позивача, неспівмірність витрат на дитину та аліментних платежів); безпідставне і неповне врахування змін сімейного стану, а саме, позивач свідомо визнав батьківство у 2024 році, знаючи про вже наявне рішення суду про аліменти. В той же час суд не врахував, що додаткові витрати на утримання другої дитини не повинні зменшувати рівень утримання вже визнаної судом аліментної суми.
Апелянт вказує, що позивач не довів істотного погіршення матеріального стану, що обґрунтовує зменшення аліментів. Його дохід — стабільно високий, компенсація за житло виплачується, фактична загальна сума аліментів не перевищує допустимих меж.
Зазначає, що рішення суперечить усталеній судовій практиці, зокрема, постанові Верховного Суду у справі № 727/1599/22, де визначено, що зменшення аліментів можливе лише за реального і підтвердженого погіршення фінансового становища, а не лише у зв`язку із наявністю інших дітей.
Апелянт посилається на те, що потреба позивача в оперативному лікуванні не є оперативним лікуванням як таким, що проведено. Посилання судом першої інстанції на необхідність оперативного лікування не є доказом погіршення стану здоров`я і тим більше, не підтверджує понесені позивачем витрати на таке лікування. Майже кожна людина має потребу в оперативному лікуванні якихось захворювань, і ті медичні документи, що надав позивач, не засвідчують проведення такого лікування, а носять рекомендаційний характер. Тобто, дійсною підставою та доказом погіршення стану здоров`я у даному випадку мають бути медичні документи про вже проведене лікування та потребу в реабілітації. За висновками суду першої інстанції, позивач має право на зменшення розміру аліментів незважаючи на стан здоров`я дитини та її інвалідність, отже, виходить, що суд надав перевагу у стані здоров`я не встановленому діагнозу інвалідності дитини, а можливому проведенні колись там оперативному лікуванні позивача, яке він імовірніше за все й не проведе ніколи, а надав рекомендації виключно з метою уникнення витрат на дитину.
Апелянт вказує, що є підстави для відмови у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення його майнового стану, стану здоров`я, а зміна його сімейного стану – наявність дитини від іншого шлюбу та її утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/017/19. 

Узагальненні доводи інших учасників справи
На вказану апеляційну скаргу відзиву не надійшло. 

2. Мотивувальна частина 

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У судове засідання апеляційного суду відповідачка ОСОБА_3 не з`явилася. Про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить повернене поштове відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 202, 203). Клопотання про відкладення розгляду справи не подавала, а тому її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Обставини справи
Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
02 квітня 2024 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ по справі № 489/2195/24 (провадження № 2-н/489/586/24), відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 березня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. 
Відповідно до постанови головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 74724798 з примусового виконання судового наказу № 2-н/489/586/24 (489/2195/24), виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 (а.с. 13). 
Відповідно до постанови Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17 квітня 2024 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 – на виконання судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2024 року по справі № 2-н/489/586/24 (489/2195/24) (а.с. 15).
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8). При цьому з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану встановлено, що відомості про позивача ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були внесені до актового запису 24 січня 2024 року на підставі статті 126 СК України (а.с. 10-12). 
25 квітня 2024 Ленінським районним судом м. Миколаєва постановлено рішення по справі № 490/670/24 (№ 2/489/1010/24) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 29 січня 2024 року і до досягнення нею повноліття.
Відповідно до постанови головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 75645365 з примусового виконання виконавчого листа № 2/489/1010/24 (489/670/24), виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (а.с. 14). 
Згідно з постановою Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26 вересня 2024 року, на виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 2/489/1010/24 (489/670/24), звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. 16).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 24 лютого 2025 року ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , його дохід за квітень 2024 року – 43 312,85 грн, травень 2024 року – 41 796,72 грн, червень 2024 року – 48 151,56 грн, липень 2024 року – 49 796,72 грн, серпень 2024 року – 49 119,20 грн, вересень 2024 року – 39 572,08 грн, жовтень 2024 року – 48 926,92 грн, листопад 2024 року – 49 249,50 грн, грудень 2024 року – 37 248,98 грн, січень 2025 року – 62 890,0 грн. Починаючи з вересня 2024 року з ОСОБА_1 здійснюються утримання в розмірі 50 % від його доходу, а з листопада 2024 року в розмірі 70% (а.с. 111). 
Згідно з договором найму (оренди) житла від 01 березня 2024 року ОСОБА_1 орендує кв.  АДРЕСА_1 . Орендна плата згідно договору становить 6 000 грн. + витрати на комунальні послуги щомісячно (а.с. 29). 
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 03 березня 2025 року військовослужбовець ОСОБА_1 отримує грошову компенсацію за піднайом жилих приміщень з січня 2024 року по грудень 2024 року в розмірі 3 420 грн щомісячно (а.с. 112). 
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконаного Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 75645365 станом на листопад 2024 року становить 55 744,77 грн (а.с. 81, зворотній бік). 
На підтвердження оплати грошових коштів на утримання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , окрім стягнутих з нього аліментів, позивачем долучено до матеріалів справи скрін-шоти здійснених грошових переказів за період з березня 2023 року по вересень 2024 року (а.с. 18-25).
Згідно з висновком магнітно-резонансної томографії поперекового відділу хребта від 18 березня 2025 року у ОСОБА_1 встановлено МР-картину гриж дисків; дегенаритивно-дистрофічні зміни поперекового відділу хребта з протрузіями дисків; станоз хребтового каналу; грижі Шморля; спондилоартроз; деформуючий спондильоз (а.с. 124). Командиром Військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 направлений на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби; попередній діагноз: гіпертонічна хвороба І стадія 2 ступінь, СН0, ангіопатія сітківки, остеохондроз поперекового відділу хребта, кила мхд, хронічна двобічна змішана приглухуватість (а.с. 127).

Позиція апеляційного суду
Предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині позову до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Рішення суду в частині вимог до ОСОБА_3 сторонами не оскаржується, а тому в цій частині апеляційний суду рішення не перевіряє.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився у сторону погіршення матеріальний стан, оскільки окрім аліментів на утримання ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, з нього стягуються ще й аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, тобто він уже сплачує аліменти на двох дітей.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 надав довідку військової частини НОМЕР_1 від 24 лютого 2025 року, де він проходить військову службу, з якої вбачається, що з травня по серпень 2024 року з нього проводились стягнення грошового забезпечення в розмірі 25%, з вересня 2024 року з нього здійснюються утримання в розмірі 50%, а з листопада 2024 року – в розмірі 70%, від його доходу (а.с. 111). 
Суд першої інстанції, установивши, що змінився матеріальний стан ОСОБА_1 , а саме, стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей, зокрема доньки  ОСОБА_5 , у розмірі частини з усіх видів заробітку на кожну дитину, призвело до збільшення загальної суми відрахувань, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь ОСОБА_2 з 1/4 на 1/6 частин.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що судом при зміні розміру стягнутих аліментів шляхом їх зменшення враховані вимоги статей 182, 192 СК України. 
Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27 листопада 2024 року у справі № 613/1404/23 та від 08 січня 2025 року у справі № 567/1462/23, а також від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, на яку посилається представник в апеляційній скарзі.
Зокрема, у справі № 727/1599/22 Верховний Суд зазначив, що «Висновки судів попередніх інстанцій про те, що народження другої дитини спричинило зміну матеріального стану позивача є обґрунтованими, оскільки зазначена обставина очевидно потребує додаткових фінансових витрат.
У даній справі правильно встановлено наявність двох самостійних підстав для зміни розміру аліментів: зміна матеріального та сімейного стану».
При цьому, Верховний Суд встановив, що позивачем «не доведено необхідність зменшення розміру аліментів на утримання дитини саме до розміру 1/8 частки від його доходів. Відтак, касаційний суд, враховуючи інтереси обох дітей позивача, які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, вважає, що вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають частковому задоволенню, а саме зменшенню з 1/4 частки всіх видів доходів ОСОБА_1 до 1/6 частки його доходів».
Тому доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції рішення у справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені в постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, є помилковими. 

Посилання заявника на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 за подібних правовідносин, не свідчить, що суд першої інстанцій в оскаржуваному рішенні застосував норму права без урахування такого висновку, оскільки висновки суду касаційної інстанції у цій справі хоч і зроблені за подібних правовідносин, проте за встановлення інших фактичних обставин, які є відмінними від фактичних обставин справи, яка переглядається, що виключає можливість його застосування.
Зокрема, у справі № 565/2071/19 Верховний Суд виснував про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Навпаки судами було встановлено збільшення доходів позивача.
Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).
Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень норм матеріального права у різних справах (у неподібних правовідносинах) не має правового значення для справи, яка є предметом апеляційного перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.
За таких обставин посилання заявника про те, що судом ухвалено рішення у справі без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, є помилковими.
Доводи апелянта про те, що позивач не довів істотного погіршення його матеріального стану, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, зазначеною довідкою військової частини НОМЕР_1 від 24 лютого 2025, якою підтверджується збільшення відрахувань з грошового забезпечення ОСОБА_1 починаючи з вересня 2024 року.
Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не врахував, що усі витрати на утримання ОСОБА_5  (навчання, лікування, відвідування спортивних секцій) несе мати – ОСОБА_2 , є необґрунтованим, оскільки суд у своєму рішенні зазначив, що в такому випадку ОСОБА_2 має право звернутись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відповідно до положень статті 185 СК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану її представником – адвокатом Шуміловою Наталею Ігорівною, залишити без задоволення, а рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2025 року - без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за правилами, передбаченими статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	І.В. Лівінський  	
Судді	Т.В. Крамаренко  	

Т.Б. Кушнірова

Повне судове рішення складене 07 серпня 2025 року.