Справа № 457/446/25                                Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т. 
Провадження № 33/811/1144/25                Доповідач в 2-й інстанції: Головатий В. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року суддя cудової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду Головатий В. Я., за участю захисника Сидоренка В. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Трускавецького районного суду Львівської області від 04.04.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

постановою Трускавецького районного суду Львівської області від 04.04.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень із позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
Відповідно до постанови суду,  ОСОБА_1 , 07.03.2025, о 15.40 год. в м. Трускавці на трасі 1402, 16 км, керував транспортним засобом Міні Купер, р. н. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
На зазначену постанову  ОСОБА_1 та захисник Сидоренко В. В. подали апеляційну скаргу із доповненнями, в якій просять її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Крім того, просять поновити строк на апеляційне оскарження.
В обґрунтування апеляційної скарги вказують, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувся у відсутності ОСОБА_1 , що порушило його права. Працівники поліції зупинили ОСОБА_1 без законних на те підстав. Працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння. Зазначає, що ОСОБА_1 не відсторонювали від керування транспортним засобом, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому відповідно до ст. 266-1 КУпАП, його огляд слід було проводити за участю Військової служби правопорядку. Звертає увагу на те, що відеозапис події є неповним. 
Заслухавши доводи захисника Сидоренка В. В., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, вважаю, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
З огляду на те, що розгляд справи відбувся у відсутності ОСОБА_1 , копії оскаржуваної постанови він не отримував, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено ним з поважних причин, а тому такий слід поновити.
З метою забезпечення належного права на захист апеляційний розгляд проведено за участі захисника Сидоренка В. В., в присутності якого встановлено, що висновок суду першої інстанції про те, що у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: 
-даними протоколу про адміністративне правопорушення від 04.04.2025 року, який складено у відповідності до ст. 256 КУпАП; 
-відеозаписом з камер спостереження працівників поліції, згідно з яким ОСОБА_1 на неодноразові законні вимоги працівників поліції, після зупинки транспортного засобу та виявлення ознак наркотичного сп`яніння відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. При цьому під час розмови із працівниками поліції поводив себе агресивно.
На відеозаписі з камер працівників поліції зафіксовані всі обставини, що підлягають доказуванню у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 280 КУпАП, а тому клопотання захисника про те, що він неповний, недопустимий та недостовірний вважаю необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. 
В суді апеляційної інстанції захисник заявив клопотання про виклик та допит працівника поліції ОСОБА_2 .
З огляду на те, що зазначений свідок, судом першої інстанції не допитувався, а відповідно до ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції лише перевіряє встановлені судом першої інстанції обставини, приходжу до переконання, що у задоволенні клопотання слід відмовити.
Статтею 266-1 КУпАП визначений порядок огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Зазначений порядок поширюється на осіб, які безпосередньо виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях. 
Вказана норма застосовується лише в разі вчинення військовослужбовцем військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП, та не стосується спеціального суб`єкта - водія транспортного засобу. 
Відтак, вважаю обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що огляд на стан сп`яніння військовослужбовця при керуванні ним транспортним засобом здійснюється в порядку визначеному ст. 266 КУпАП.
Разом з цим, враховуючи те, що ОСОБА_1 в момент його зупинки працівниками поліції під час воєнного стану не виконував обов`язки військової служби, а перебував на лікуванні, вважаю, що доводи захисника про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, є безпідставними.
Причина зупинки транспортного засобу, а також відсутність даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом значення для встановлення наявності чи відсутності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не має.
Під час апеляційного розгляду захисник Сидоренко В. В. подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - восьмій цієї статті.
Встановлено, що ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 07.03.2025 року.
Постанова Трускавецького районного суду Львівської області постановлена 04.04.2025 року, в межах тримісячного строку накладення адміністративного стягнення.
Враховуючи це, на момент постановлення оскаржуваної постанови строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не закінчилися, а тому у задоволенні клопотання захисника слід відмовити. 
Крім того, захисник подав клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі, покликаючись при цьому на ст. 335 КПК України.
Водночас, ч. 4 ст. 277 КУпАП визначено, що строк розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).
Як вбачається, вказана норма регулює питання зупинення строків розгляду у справах, пов`язаних з корупцією, до яких вказана не відноситься.
З огляду на це, у задоволенні клопотання захисника Сидоренка В. В. слід відмовити.
Під час апеляційного розгляду захисник Сидоренко В. В. подав клопотання про призначення покарання ОСОБА_1 з врахуванням принципу індивідуалізації.
В мотивах вказаного клопотання вважає за можливе не накладати на Левицького додаткове адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, покликаючись при цьому на ст. 69 КК України.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, а тому є безальтернативною.
Застосування положень Кримінального кодексу України за аналогією у справах про адміністративні правопорушення є неможливим, оскільки ним регулюються інші суспільні відносини щодо виключного переліку діянь, які є кримінальними правопорушеннями, встановлюються підстави кримінальної відповідальності та передбачаються види покарань та/або заходів безпеки до осіб, котрі вчинили заборонену дію чи бездіяльність.
Відтак, доводи захисника про можливість не накладати на ОСОБА_1 додаткового покарання є безпідставними.
Враховуючи вищенаведене, вважаю, що суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення у межах санкції цієї статті, що є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 

постановив:

поновити ОСОБА_1 та захиснику Сидоренку В. В. строк на апеляційне оскарження постанови Трускавецького районного суду Львівської області від 04.04.2025 року.
Постанову Трускавецького районного суду Львівської області від 04.04.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського
апеляційного суду                                                 Головатий В. Я.