УХВАЛА

04 серпня 2025 року 
м. Київ
справа №420/26686/24
адміністративне провадження № К/990/28477/25  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Білак М.В., Уханенка С.А.,
перевірив касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року у справі №420/26686/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1, що відображено в наказах з вересня 2020 по грудень 2023 року включно про виплату грошового забезпечення, а саме неотримання законної, передбаченої законодавством заробітної плати, не доплати грошового забезпечення у виді премії;
- зобов`язати відповідача в особі начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити виплату грошового забезпечення позивачу у сумі 129852 грн за період з вересня 2020 по грудень 2023 року включно.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року, позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зменшення розміру надбавки за особливості проходження служби до 65% при нарахуванні і виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 з вересня 2020 року по грудень 2023 року.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок з вересня 2020 року по грудень 2023 року сум грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням надбавки за особливості проходження служби у розмірі 87,75% та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
03 липня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року у справі №420/26686/24. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 липня 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Мартинюк Н.М., судді: Мельник-Томенко Ж.М., Жук А.В.
Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2025 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 25 липня 2025 року №756/0/78-25 (на підставі службової записки секретаря судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Мельник-Томенко Ж.М. від 25 липня 2025 року №557/0/64-25 про проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку з перебуванням судді Мартинюк Н.М. у відпустці по вагітності та пологах) для розгляду справи №420/26686/24 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Желєзний І.В., судді: Білак М.В., Мацедонська В.Е.
У зв`язку з перебуванням судді Желєзного І.В. на лікарняному строком більше 14 днів, що підтверджується службовою запискою секретаря судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Мельник-Томенко Ж.М. від 28 липня 2025 року №560/0/64-25, з урахуванням частини 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою дотримання строків розгляду справ призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня 2025 року визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач)       Кашпур О.В. судді: Білак М.В., Уханенко С.А.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відомостей про те, що позивач є посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
Отже, враховуючи, що ця справа відноситься до справ незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.
Суд касаційної інстанції відхиляє посилання скаржника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи. 
Також скаржник вказує, що враховуючи загальну чисельність осіб (більше 300 000), яких стосується оскаржуване у касаційній скарзі питання, те, що від правильного обґрунтованого визначення та присудження саме належних (на які мають право) сум військовослужбовцям при звільненні та недопущення судами першої та другої інстанції зобов`язувати військові частини, установи та організації, здійснювати перерахунки виплат (компенсацій), які взагалі не отримував та не мав права отримувати військовослужбовець та (або) отримав при звільненні. Висвітлити питання підходу суддів до вказаних справ із малою зацікавленістю, що як наслідок призводить до нанесення державі збитків, саме через фактичну помилку, та не вивчення всіх матеріалів справ, які мали основне значення при прийнятті рішення судами чим створюють соціальну напругу та несправедливість в порівнянні з іншими належно вивченими судовими справами, за якими прийняті обґрунтовані судові рішення, то дана справа становить значний суспільний інтерес.
Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
Суд зазначає, що касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.
У касаційній скарзі скаржник також вказує, що ця справа має виняткове значення для нього, оскільки, на його думку, судом було фактично зобов`язано відповідача здійснити протиправну дію, щодо виплати сум позивачу всупереч норм чинного законодавства, тобто за вказаний період який зобов`язав суд здійснити перерахунок та нарахування вказане виплачено було в силу чинного законодавства, та у відповідності до постанови КМУ №704. 
Суд також відхиляє твердження скаржника, що справа має виняткове значення для нього, оскільки вони не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів, доводи скаржника в цій частині зводяться виключно до незгоди з рішеннями судів попередніх інстанцій.
Верховний Суд зазначає, що незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є передбачуваним процесом.
У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.
Суд наголошує, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Отже, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено, а судом касаційної інстанції не встановлено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи, яка відноситься до категорій справ незначної складності.
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року у справі №420/26686/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      О.В. Кашпур

Судді:                                                                                          М.В. Білак

                                                                                          С.А. Уханенко