ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
(додаткова)
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 липня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/4338/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Принцевської Н.М.;
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючої судді): Романенко Д.С.;
Представники сторін:
Від Селянського (фермерського) господарства "Родник"– не з`явився;
Від Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області –  не з`явився;

розглянувши заяву Селянського (фермерського) господарства "Родник"
про ухвалення додаткового рішення
за апеляційними скаргами Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області
на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 (повний текст рішення складено 20.02.2025)
по справі №916/4338/24
за позовом   Селянського (фермерського) господарства "Родник"
до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області
про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки,
(суддя першої інстанції: Желєзна С.П., дата та місце ухвалення рішення: 10.02.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

У вересні 2024 року Селянське (фермерське) господарство "Родник" (далі по тексту СФГ "Родник", Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту Мологівська сільська рада, Відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення ради від 26.03.2024 №999-VIII “Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з “01.02 для ведення фермерського господарства” на “01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва”; про витребування у Відповідача на користь Позивача земельну ділянку з кадастровим номером 5120882000:01:001:0479, площею 18,1193 га, що належить Позивачу на праві постійного користування згідно Державного акта від 14.06.2000 серії II-ОД №019859.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 у даній справі позовні вимоги задоволено частково; визнано незаконним та скасовано   рішення Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.03.2024 року №999- VIII “Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з “01.02 - для ведення фермерського господарства” на “01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва”, кадастровий номер 5120882000:01:001:0479, розташованої за адресою: Мологівська сільська рада, Білгород-Дністровський район, Одеська область”; стягнуто   з Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на СФГ “Родник” судовий збір у розмірі 3028 грн; в іншій частині позову відмовлено.
Частково не погоджуючись з таким рішенням, Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 по справі №916/4338/24 за позовом Селянського (фермерського) господарства “Родник” до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення, витребування земельної ділянки в частині визнання незаконним та скасування рішення Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.03.2024 року №999- VIII “Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з “01.02 - для ведення фермерського господарства” на “01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва”, кадастровий номер 5120882000:01:001:0479, розташованої за адресою: Мологівська сільська рада, Білгород-Дністровський район, Одеська область”, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.03.2024 року №999- VIII. В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 10.02.2025 року №916/4338/24 залишити без змін.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2025 апеляційну скаргу Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 по справі №916/4338/24 залишено без задоволення; рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2025 по справі №916/4338/24 залишено без змін.
10.07.2025 від Селянського (фермерського) господарства "Родник" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №916/4338/24. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 розгляд заяви Селянського (фермерського) господарства "Родник" про ухвалення додаткового рішення призначено на 21.07.2025 року о 14-15 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.
21.07.2025 у судове засідання, представники учасників не з`явились. Про день, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.
Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області своїм правом на подання відзиву (заперечення) на заяву щодо відшкодування витрат, понесених Селянським (фермерським) господарством "Родник" в якості витрат на професійну правничу  допомогу, не скористались,  що не перешкоджає розгляду заяви.
Розглянувши заяву Селянського (фермерського) господарства "Родник" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
За приписами статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.                                                                        
Згідно положень   Господарського процесуального кодексу України  однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову/апеляційної скарги, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частин 1, 3  статті 123 Господарського процесуального кодексу України    судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1  статті 124 Господарського процесуального кодексу України   визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно із частинами 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.                                    
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом пункту 1 частини другої статті  126, частини восьмої статті  129 Господарського процесуального кодексу України  розмір витрат на оплату професійної правничої' допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї) що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України  за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (ч.ч. 1, 2, 4    ст. 26 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05.07.2012 №5076-VI    (далі по тексту -    Закон №5076-VI).
Згідно із частиною 1    статті 27 Закону №5076-VI    договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі.
Відповідно до     статті 30 Закону №5076-VI    гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як встановлено колегією суддів, на підтвердження понесення витрат  на правову допомогу Селянським (фермерським) господарством "Родник" надано  Договір про надання правової допомоги №9/24 від 11.07.2024 з Додатком від 18.07.2024 та Акт виконаних робіт від 09.07.2025.
Згідно з п. 1, 4 Договору про надання правової допомоги №9/24 від 11.07.2024, укладеного між Селянським (фермерським) господарством "Родник" (Клієнт)  та АБ “Гамар ет алії” (Захисник),  Захисником, в особі засновника адвоката Гамар Валерія Івановича,  буде надаватися Клієнту наступна правова допомога: представництво інтересів та надання правової допомоги в судових закладах України, органах прокуратури, правоохоронних органах та інших державних установах з усіма правами, що наділений Клієнт, окрім погодження з позовом, укладання мирової угоди, отримання коштів та компенсацій. Оплата за надані послуги визначається в окремому додатку.
Відповідно до п. 9 Договору останній набирає чинності з моменту його укладання та діє до 31.12.2025, окрім чинності Договору в частині оплати за надані послуги, що діє до повного його виконання Клієнтом.
Згідно з п. 1  Додатку   від 18.07.2024 до Договору №9/24 від 11.07.2024 Клієнт  приймає на себе зобов`язання щодо сплати фактичних витрат по узгодженому тарифу. Види витрат та їх вартість  визначені у вказаному додатку. При цьому, у додатку зазначено, що розрахунок витрат  проведено шляхом нарахування погодинної оплати праці Захисника у відсотковому значенні від прожиткового мінімуму  на одну працездатну особу, встановленого  Законом України «Про Державний бюджет України», станом на 01 січня відповідного року.
Відповідно до п. 3 Додатку  від 18.07.2024 до Договору №9/24 від 11.07.2024 оплата фактичних витрат по узгодженому тарифу проводиться протягом місяця з моменту набуття  чинності судового рішення, що ухвалено на користь Клієнта,  та складання акту приймання передачі наданих послуг, чи до вказаного факту, за попередньою домовленістю сторін.
Пунктом 1 акту виконаних робіт  від 09.07.2025 до Договору про надання правової допомоги №9/24 від 11.07.2024  передбачено, що Клієнт погоджується, що до виконання Захисником основних видів робіт та послуг що виникли з Договору про надання правової допомоги №9/24 від 11.07.2024 в рамках судового провадження №916/4338/24 при розгляді в суді апеляційної інстанції та прийняття до оплати за результатами прийнятого рішення,  належить визначений актом перелік витрат: підготовка та подання заперечення на клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження від 19.03.2025 (1 година) – 1514 грн; підготовка та подання заперечення на заяву про усунення недоліків апеляційної скарги від 14.04.2025 (1 година) – 1514 грн; підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу від 02.05.2025 на адресу Відповідача та суду (3 години) – 9084 грн; підготовка та подання клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції поза приміщенням суду від 02.06.2025 (1 година) – 1514 грн; підготовка та подання клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції поза приміщенням суду від 17.06.2025 (1 година) – 1514 грн; засідання у судовому провадженні, що призначене на 09.06.2025 о 11-30, 1 судодень – 6056 грн; засідання у судовому провадженні, що призначене на 07.07.2025 о 14-00, 1 судодень – 6056 грн. Всього за Актом виконано робіт на суму – 27252 грн.
Відповідно до  п. 2 Акта виконаних робіт  від 09.07.2025 до Договору про надання правової допомоги №9/24 від 11.07.2024 підписання  цього акту є свідченням виконання робіт, передбачених пунктами 1, 2 основного Договору, та прийняття їх Клієнтом для оплати на умовах передбачених пунктами 3, 4 Додатку до основного договору від 18.07.2024.
Колегія суддів зазначає, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.           
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, об`єднана палата Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.                  
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі  ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “ East/West Alliance Limited” проти України”, заява №19336/04).
Отже, саме суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.
Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
В п. 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову  допомогу.  Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Згідно із частинами 4, 5  статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)   часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)   обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною п`ятою  статті 129 Господарського процесуального кодексу України  під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У разі недотримання вимог частини четвертої  статті 126 Господарського процесуального кодексу України  щодо співмірності господарському суду надано  право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу  адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста  статті 126 Господарського процесуального кодекс України).
Верховний Суд, застосовуючи частину шосту  статті 126 Господарського процесуального кодексу України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої' допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15; від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1)  має право зменшити розмір  витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4  статті 126 Господарського процесуального кодексу України  (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але  лише за клопотанням іншої' сторони;
2)  з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9  статті 129 Господарського процесуального кодексу України  (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Відповідач своїм правом, визначеним у частині 5 вказаної норми, не скористався клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката не надав.
При цьому, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.                  
Як зазначалось раніше, відповідно до Акта виконаних робіт  від 09.07.2025 до Договору про надання правової допомоги №9/24 від 11.07.2024  передбачено наступний перелік витрат: підготовка та подання заперечення на клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження від 19.03.2025 (1 година) – 1514 грн; підготовка та подання заперечення на заяву про усунення недоліків апеляційної скарги від 14.04.2025 (1 година) – 1514 грн; підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу від 02.05.2025 на адресу Відповідача та суду (3 години) – 9084 грн; підготовка та подання клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції поза приміщенням суду від 02.06.2025 (1 година) – 1514 грн; підготовка та подання клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції поза приміщенням суду від 17.06.2025 (1 година) – 1514 грн; засідання у судовому провадженні, що призначене на 09.06.2025 о 11-30, 1 судодень – 6056 грн; засідання у судовому провадженні, що призначене на 07.07.2025 о 14-00, 1 судодень – 6056 грн. Всього за Актом виконано робіт на суму – 27252 грн.
Колегія суддів виходить з того, що чинне процесуальне законодавство передбачило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Також частини четверта-шоста, сьома, дев`ята  статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначає випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Як вже вказувалось вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за  наявності заперечення сторони  проти розподілу витрат на адвоката  або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою  статті 129 Господарського процесуального кодексу України,  може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою  статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №    915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з  критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також  критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21  додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що  такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а  їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що  відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір  (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №    905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що  суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами  справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами  статей 123 - 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним  щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Колегія суддів звертає увагу, що  стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони,  на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в  постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду  належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається із матеріалів справи,   адвокат Гамар В.І. прийняв участь у двох судових засіданнях в режимі відеоконференції 09.06.2025 та 07.07.2025; адвокатом надавались заперечення на заяву Апелянта про поновлення строку на подання апеляційної скарги та заперечення на заяву про усунення недоліків апеляційної скарги (за змістом кожне на 2 аркушах), які колегією суддів не були взяті до уваги; подано дві заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за змістом кожне на одному аркуші, при цьому, в судовому засіданні 09.06.2025, при оголошенні перерви, судовою колегію було роз`яснено представнику Позивача про відсутність необхідності повторного звернення з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; представником Позивача також подано відзив на апеляційну скаргу, який за своїм змістом не змінює правову позицію представника Позивача при розгляді справи в суді першої інстанції, тобто підготовка такого відзиву не вимагала від представника Позивача витрати значного часу.
При зменшенні витрат на правову допомогу апеляційний суд враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду    від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Судова колегія звертає увагу, що правова позиція Позивача вже була сформована до апеляційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та всестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин на стадії апеляційного перегляду не надано та з матеріалів справи не вбачається, що свідчить про розумну необхідність зменшення розміру судових витрат у цій частині, оскільки розмір заявлених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності їхнього розміру та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності); такі витрати не мають характеру необхідних і співмірних з виконаною роботою в суді касаційної інстанції.
Отже, колегія суддів, оцінивши подані заявником письмові докази на підтвердження витрат на надання правничої допомоги, беручи до уваги відсутність особливої складності справи, яка переглядалася судом апеляційної інстанції, незмінну правову позицію Позивача, кількість і тривалість судових засідань у даній справі, в яких брав участь представник Гармар В.І. в режимі відеоконференцзв`язку, судова колегія вважає, що у даному випадку, відшкодуванню потребують витрати заявника за участь адвоката у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції, які відбулись 09.06.2025 та 07.07.2025, подання представником відзиву на апеляційну скаргу з урахуванням часу необхідного на його складання (одна година), та подання заяви про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, що загалом складає 16  654 грн.
Відтак, з огляду на розумність, обґрунтованість та співмірність розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, розмір такої допомоги адвоката у сумі 27252 грн є частково обґрунтованим, внаслідок чого колегія суддів дійшла висновку про те, що достатнім, співмірним та обґрунтованим у своїй сукупності буде відшкодування Позивачу витрат на правничу допомогу за перегляд розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 16  654 грн.
Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5    ст. 236 ГПК України).
Статтею 244 Господарського процесуального кодексу України     визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
За результатами розгляду заяви Позивача про стягнення витрат на професійну допомогу у даній справі суд апеляційної інстанції приймає додаткову постанову.
З урахуванням того, що за прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат судовий збір не сплачується, то розподіл судових (судового збору) у такому випадку не здійснюється.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає частково обґрунтованою заяву Селянського (фермерського) господарства "Родник" про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу за результатами апеляційного перегляду справи в суді апеляційної інстанції, та такою, що потребує часткового задоволення в сумі 16  654 грн.
Керуючись ст. 123,    126,    129,    244 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Селянського (фермерського) господарства "Родник" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.                                                                                          
2. Стягнути з   Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (67751, Одеська область, Білгород-Дністровський  район,  село Молога, вул.  Кишинівська, 221а; ідентифікаційний код  05406014)  на користь  Селянського (фермерського) господарства "Родник" (67752, Одеська обл., Білгород-Дністровський район,  село Випасне; ідентифікаційний код  21011491) 16  654 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
3. У задоволенні іншої частини заяви Селянського (фермерського) господарства "Родник" відмовити.
4. Видачу наказу на виконання даної додаткової постанови доручити Господарському суду Одеської області. 
5. Матеріали справи №916/4338/24 повернути до Господарського суду Одеської області.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення згідно ст. 284 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткової постанови складено та підписано 22.07.2025 року.

Головуюча  суддя:                                                             Н.М. Принцевська

Судді:                                                                                       Я.Ф. Савицький

                                                                                                  А.І. Ярош