ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 204/1886/25	
                                                                                 Суддя І Інстанції – Чудопалова С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, просив:
- скасувати постанову ЕНА №03259639 від 14.10.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 (триста сорок) грн., та справу про адміністративне правопорушення закрити;
- стягнути з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 безпідставно утримувану суму коштів у загальному розмірі 1117 (одна тисяча сто сімнадцять) грн. 00 коп.;
Рішенням Чечелівського районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року поновлено строк звернення ОСОБА_1 з адміністративним позовом для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована протиправністю винесеної відносно позивача постанови ЕНА №03259639 від 14.10.2024 року у справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Скаржник вказує на порушення відповідачем процедури розгляду справи та неналежне здійснення виміру швидкості лазерним приладом TruCam LTI 20/20, оскільки зазначений прилад не був стаціонарно вмонтований.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14.10.2024 поліцейським 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Запорізькій області Баньковською О.С. прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3259639 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 19.09.2024 об 15:06:30 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки LEXUS RX350, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74 км/год та перевищив установлене обмеження швидкості руху більше, ніж на 24 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України.
Правопорушення зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС008457.
Не погоджуючись із вищезазначеною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, вважаючи її протиправною та з метою відновлення порушеного права, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, доказами є які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Із матеріалів справи встановлено та в оскаржуваній постанові зазначено, що до постанови, зокрема, додаються в якості доказів вчинення позивачем правопорушення: TruCAM LTІ 20/20 ТС008457, бк 475310 (а.с.7-8).
В свою чергу, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем до відзиву на позовну заяву надано оптичний диск із відеозаписами та фото файлами фіксації швидкості лазерного вимірювача TruCam LTI 20/20.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, з пристрою вимірювання швидкості руху, відображено, що автомобіль «SKODA OKTAVIA» номерний знак НОМЕР_2 рухався зі швидкістю 74 кілометрів на годину, в локації «вул. Наукове містечко, 59», що знаходиться в м. Запоріжжя. 
В свою чергу, відповідно до інструкції по експлуатації «Laser Technology, Inc. Руководство по TruCam» лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізнює режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу +- 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
З відстані у 350-400 м. поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.
Отже, у спірних відносинах фіксація правопорушення здійснена на дозволеній інструкцією з експлуатації відстані при достатньому освітленні.
Із наданого фотознімку можливо ідентифікувати марку, державний номерний знак транспортного засобу, швидкість руху якого зафіксованого інспектором за допомогою TruCam.
В свою чергу, із наведених у приладі TruCam LTI 20/20 даних вбачається, що транспортний засіб, яким керував позивач, здійснював рух на Прибережній автомагістралі із швидкістю руху (Speed)  74 км/год. при встановленій допустимій швидкості (Speed Limit) 73 км/год.
Тобто, із зафіксованих лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20 показників підтверджується перевищення транспортним засобом, який керував позивач, швидкості руху на 1 км/год. 
Водночас, зазначене перевищення швидкості на 1 км/год. не є підставою для застосування до позивача адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП, оскільки така відповідальність передбачається за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
При цьому, документально підтверджених доказів встановленої меншого порогу обмеження швидкості руху на ділянці руху, на якій здійснювалась фіксація швидкості руху транспортного засобу, яким керував позивача, аніж зазначений у показах лазерного вимірювача TruCam LTI 20/20, відповідачем на підтвердження обґрунтованості винесеної постанови не було надано.
За таких обставин, порушення позивачем ч.1 ст. 122 КУпАП не знайшло свого підтвердження, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова ЕНА №03259639 від 14.10.2024 року підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 – закриттю.
Разом з тим, з приводу заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 безпідставно утримувану суму коштів у загальному розмірі 1117 грн. 00 коп., колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що належних обґрунтувань з посиланням на відповідні докази утримування Управлінням патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України грошових коштів у розмірі 1117,00 грн., які належать ОСОБА_1 , скаржником не було надано.
При цьому, відповідно до наявної в матеріалах справи платіжної інструкції, кошти у розмірі 1117,00 грн. сплачені ОСОБА_1 на рахунок Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра ПМУ МЮ (м. Одеса) з призначенням платежу «сплата заборгованості за ВП-№76911092.
Разом з тим, в межах цієї справи, жодних позовних вимог до Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра ПМУ МЮ (м. Одеса) з приводу оскарження рішення, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень в межах виконавчого провадження ВП-№76911092 позивачем не було заявлено.
Зважаючи на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 безпідставно утримувану суму коштів у загальному розмірі 1117 грн. 00 коп. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Між тим, інші аргументи учасників справи не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду щодо протиправності оскаржуваної постанови.
Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову.
Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що документально підтвердженими судовими витратами позивача є сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі  2422,40 грн.
Враховуючи те, що Управління патрульної поліції в Запорізькій області є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції, то зазначені судові витрати підлягають стягненню з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову ЕНА №03259639 від 14.10.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 (триста сорок) грн.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП закрити.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2422,40 грн. (Дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок)
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
В повному обсязі постанова складена 19 серпня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов