Справа № 455/1315/24                                Головуючий у 1 інстанції: Клімченко М. І. 
Провадження № 33/811/1022/25                Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Вольського Андрія Богдановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Вольського Андрія Богдановича на постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року, щодо ОСОБА_1 , 
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 29 травня 2024 року о 15 год. 15 хв. в м. Старий Самбір по вул. Лева Галицького, 96, керував автомобілем «ВАЗ 217030» д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням приладу «Alkotest Drager» 6820, результат – 0,90 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.9.а Правил дорожнього руху України. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Посвідчення водія вилучено.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Вольський А.Б., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, закрити провадження у справі, окрім того поновити строк на апеляційне оскарження постанови Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року, оскільки ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, участі в розгляді справи не приймав, про результат розгляду дізнався в середині червня 2025 року.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 , не заперечує, що керував автомобілем «ВАЗ 217030» д. н. з. НОМЕР_1 , проте на момент зупинки транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння він не перебував.
Наголошує, що працівники поліції не з`ясували у ОСОБА_1 чи погоджується він з результатом газоаналізатора та не запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Звертає увагу, що водій виявляв бажання здати зразки біологічного середовища для встановлення стану сп`яніння, проте працівники поліції відмовили йому в цьому, оскільки він пройшов огляд на місці зупинки автомобіля.
Зазначає, що до початку тестування на приладі «Drager 6820» не прозвучав звуковий сигнал, що вказує на некоректність роботи газоаналізатора, окрім того водій продував прилад 4 рази без зміни муштука, що вказує на наявність залишків парів алкоголю в приладі. Також, працівниками поліції не було проведено контрольного тестування приладу, перед початком тестування водія ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду призначене на 22 липня 2025 року, не прибував клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки не повідомив, адвокат Вольський А.Б. просив проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.
Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та думки адвоката Вольського А.Б., який просив проводити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 участі в розгляді справи не приймав, про результат розгляду справи дізнався в середині червня 2025 року, а виготовлення апеляційної скарги потребує часу, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.
Заслухавши виступ захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №752985 від 29 травня 2024 року (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ217030» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено із згоди водія за допомогою приладу «Драгер», окрім того водій зазначив у своїх поясненнях, що вживав 0,5 л. пива;
- рапортом старшого лейтенанта поліції О. Фарила (а.с. 3), з якого вбачається, що працівниками поліції виявлено транспортний засіб «ВАЗ 217030» д.н.з. НОМЕР_1 , в якого відсутній передній номерний знак, під керуванням ОСОБА_1 , під час опитування у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук), у зв`язку із чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, результат 0,90 проміле, незгоди з результатом газоаналізатора водій не висловлював;
- роздруківкою результатів приладу «Drager 6820» (а.с. 5), з якої вбачається, що огляд було проведено 29 травня 2024 року, о 15 год. 18 хв., результат 0,9 проміле, з результатом водій ознайомлений;
- інформацією з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6), з якої встановлено, що у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, результат огляду на стан сп`яніння позитивний 0,9 проміле, з результатом він погодився, що підтвердив своїм підписом;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАБ №195554 від 29 травня 2025 року (а.с. 6), з якої встановлено, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 30.2 та 34.1 ( 1.1) ПДР України;
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено судом, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу «ВАЗ217030» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , опитування водія, під час якого йому повідомлено про причину зупинки, про відеофіксацію, окрім того виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), у зв`язку із чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, надано прилад «Драгер», надано герметично запаковану трубочку, яку він розпечатав самостійно, роз`яснено порядок продування газоаналізатора «Драгер», окрім того перед початком тестування прозвучав сигнал, який свідчить, що газоаналізатор готовий до роботи, результат 0,90 проміле, водій не висловив незгоди з результатом, повідомив, що вживав пиво. Працівником поліції повідомлено ОСОБА_1 , що буде складено протокол про адміністративне правопорушення, відсторонено його від керування транспортним засобом, окрім того запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі від якого він відмовився., у зв`язку із чим патрульні розпочали складання протоколу про адміністративне правопорушення, ознайомили ОСОБА_1 з протоколом, після чого водій запитував в працівників поліції чи може пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, написав свої пояснення в протоколі про адміністративне правопорушення та отримав тимчасове посвідчення водія;
Доводи апелянта, що ОСОБА_1 на момент зупинки транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння не перебував, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються матеріалами справи описаними вище за текстом.
Твердження апелянта, що працівники поліції не з`ясували у ОСОБА_1 чи погоджується він з результатом газоаналізатора та не запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, спростовуються інформацією з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6), в якому водій зазначив, що погоджується з результатом огляду, також на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, зафіксовано, що працівник поліції пропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі від якого він відмовився.
Апеляційний суд розцінює критично, аргументи апелянта, що водій виявляв бажання здати зразки біологічного середовища для встановлення стану сп`яніння, проте працівники поліції відмовили йому в цьому, оскільки він пройшов огляд на місці зупинки автомобіля та не висловлював незгоди з результатом, повідомляв, що вживав пиво.
Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд в медичному закладі після складання протоколу про адміністративне правопорушення, та після того як він відмовився від такого огляду, окрім того апеляційний суд звертає увагу, що водій повідомляв працівникам поліції, що вживав пиво зранку (0.5 літра).
Аргументи апелянта, що до початку тестування на приладі «Drager 6820» не прозвучав звуковий сигнал, спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який описаний вище за текстом.
Що стосується аргументів апелянта, що водій продував прилад 4 рази без зміни муштука, що вказує на наявність залишків парів алкоголю в приладі, то такі апеляційний суд розцінює критично, оскільки ОСОБА_1 не заперечував, що вживав алкоголь.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Вольського А.Б. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
поновити адвокату Вольському Андрію Богдановичу строк на апеляційне оскарження постанови Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року
Постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Вольського Андрія Богдановича - без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                 Партика І.В.