ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/4746/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Юрко І.В., Чабаненко С.В.,  розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 року в адміністративній справі №160/4746/25 (головуючий суддя першої інстанції – Боженко Н.В.) за позовом  ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про  визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                         ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,  в якому просив:   
визнати протиправним дії Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській обл. щодо не зарахування мені ОСОБА_1 , Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , стажу роботи з 30.08.1985 по 06.06.1988 та з 06.02.1990 по 01.01.2004 на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі.
зобов`язати Головне Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській обл. зарахувати мені, ОСОБА_1 , Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , стаж роботи з 30.08.1985 по 06.06.1988 та з 06.02.1990 по 01.01.2004 на посаді фельдшера реанімаційної бригади спеціальної підстанції у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі та провести перерахунок пенсії з 18.12.2024.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи періодів роботи з 30.08.1985 року по 06.06.1988 року, з 08.02.1990 року по 31.12.2003 року в подвійному розмірі, викладену в листі від 01.01.2025 року №48-53866/К-01/8-0400/25.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи періоди роботи з 30.08.1985 року по 06.06.1988 року, з 08.02.1990 року по 31.12.2003 року в подвійному розмірі.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 18.12.2024 року з урахуванням стажу роботи за періоди роботи з 30.08.1985 року по 06.06.1988 року, з 08.02.1990 року по 31.12.2003 року, зараховані в подвійному розмірі
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що стаж роботи відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.01.2004 розраховується в подвійному розмірі для визначення права на пенсію, а при обчисленні страхового стажу враховується в одинарному розмірі. Враховуючи, що пільги по обчисленню стажу, встановлені статтею 60 Закону № 1788, розповсюджуються на працівників, які працювали у відділеннях реанімації, які, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 №303 були перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії, зарахувати періоди роботи з 30.08.1985 по 06.06.1988. та з 08.02.1990 по 31.12.2003 у виїзній реанімаційній бригаді Дніпропетровського клінічного об`єднання швидкої медичної допомоги немає законних підстав. Тому, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
          Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Відповідно до трудової книжки позивача - ОСОБА_1 від 26.03.1976 року наявні наступні записи:
7) 30.08.1985 року – зарахований на посаду фельдшера дитячої реанімаційної бригади спеціалізованої підстанції;
8) 01.09.1986 року – переведений на посаду фельдшера виїзної реанімаційної бригади цієї ж підстанції;
9) 06.06.1988 року – направлений на роботу за кордон
10) 08.02.1990 року – зарахований фельдшером реанімаційної бригади спеціалізованої підстанції;
11) 01.09.2001 року переведений фельдшером швидкої медичної допомоги бригади інтенсивної терапії та реанімації спеціалізованої підстанції;
12) 03.04.2006 року – на підставі штатного розкладу посада фельдшера швидкої медичної допомоги бригади інтенсивної терапії та реанімації перейменована на фельдшер швидкої невідкладної медичної допомоги бригади інтенсивної терапії.
Листом від 01.01.2025 року №48-53866/К-01/8-0400/25 відповідач повідомив, що пільги по обчисленню стажу, встановлені статтею 60 Закону №1788-XII, розповсюджуються на працівників, які працювали у відділеннях реанімації, які відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 року №03 були перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії, зарахувати періоди роботи з 30.08.1985 року по 06.06.1988 року та з 08.02.1990 року по 31.12.2003 року у виїзній реанімаційній бригаді Дніпропетровського клінічного об`єднання швидкої медичної допомоги немає законних підстав.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі – Закон №1788-XII) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно зі ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV) страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Приписами частин 1-3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною 1 статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Нормами пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України №1788-ХІІ застосовуються у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Щодо твердження відповідача про те, що стаж роботи розраховується в подвійному розмірі для визначення права на пенсію, а при обчисленні страхового стажу враховується в одинарному розмірі суд зазначає, що ст. 60 Закону №1788-XII не містить відповідного обмеження. 
Натомість, мова йде про зарахування стажу в подвійному розмірі як таке, тобто – безумовно, в тому числі лише для призначення пенсії.
Щодо співвідношення згаданих раніше положень законодавства суд зауважує, що ст. 60 №1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст. 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.
Стосовно посилання відповідача на наказ Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 року №303 (далі – Наказ №303).
Так, зазначеним наказом регламентовано діяльність анестезіологічної служби України.
Згідно трудової книжки позивач працював фельдшером в реанімаційній бригаді (а в подальшому – в бригаді інтенсивної терапії та реанімації) спеціалізованої підстанції спеціалізованої підстанції.
Уточнення місця роботи наявне у довідці від 23.03.2016 року №87-ВК, складеної КЗ «Дніпропетровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» ДОР, яка надана відповідачем разом з матеріалами пенсійної справи.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 (далі – Перелік).
Відповідно до абзацу 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 встановлено, що лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.
Розділом 2 Переліку встановлено, що до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Відповідно до примітки 2 цієї Постанови робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Переліком не передбачена необхідність підтвердження роботи в структурному лікувальному закладі для визначення чи підтвердження спеціального стажу.
Приписами статей 3 та 16 «Основ законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року №2802-ХІІ визначено, що закладами охорони здоров`я є підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров`я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.
Отже, не визначення в положеннях статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» безпосередньо реанімаційних бригад не може слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні до стажу позивача спірного періоду роботу в подвійному розмірі.
В даному випадку належить застосувати аналогію закону згідно змістовного критерію та зважаючи на функціональне призначення та повноваження реанімаційних бригад, які узгоджуються з відповідними параметрами реанімаційних відділень.
Окрім цього, позивач працював на одній і тій же посаді з 01.09.2001 року по 03.04.2006 року, в той час як відповідач відмовив у застосуванні пільги лише до періоду роботи по 31.12.2003 року, фактично по-різному оцінивши статус роботи на одній і тій же посаді.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Оскільки відповідачем в цій справі фактично вчинено не дії, а надано відмову на заяву позивача, що є індивідуально-правовим актом, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд першої інстанції дійшов правильного висновку вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною таку відмову відповідача
Також, позовні вимоги визначені за період «з 06.02.1990 року по 01.01.2004 року», однак в листі відповідача цей період визначено по-іншому: з « 08.02.1990 року по 31.12.2003 року». 
З цих підстав суд захищає права позивача в тому ж обсязі, в якому вони були порушені відповідачем.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року в адміністративній справі №160/4746/25 - залишити без задоволення.   
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року в адміністративній справі №160/4746/25   -  залишити без змін.      
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.      
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко