УХВАЛА
про залишення касаційної скарги без руху

23 червня 2025 року

м. Київ

справа №560/706/25
адміністративне провадження №К/990/23785/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Стародуба О.П., Стеценка С.Г., 

перевіривши касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року (суддя Шевчук О.П) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року (колегія у складі суддів Боровицького О.А., Ватаманюка Р.В.,  Курка О.П.)
у справі № 560/706/25
за позовом    ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  
про   визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФ України в м. Києві) та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФ України в Івано-Франківській області), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ України в Івано-Франківській області від 01.01.2025 № 222550015407 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію державного службовця за віком за нормами Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати ГУ ПФ України в м. Києві зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 15.02.1993 по 07.04.1997 та з 14.04.1997 по 22.05.2015 в органах державної податкової служби;
- зобов`язати ГУ ПФ України в м. Києві призначити і здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 26.12.2024 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначених у довідках, виданих Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області: 1) про складові заробітної плати для державного службовця, який до 01.01.2024 працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 09.12.2024 № 356/Д/22-01-10-02-06; 2) про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як-20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 09.12.2024 № 355/Д/22-01-10-02-06.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.02.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025, позов задоволено частково. А саме:
- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Івано-Франківській області від 01.01.2025 № 222550015407про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язано ГУ ПФ України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 15.02.1993 по 07.04.1997 та з 14.04.1997 по 22.05.2015 в органах державної податкової служби;
- зобов`язано ГУ ПФ України в м. Києві перевести з 26.12.2024 ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» без урахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за від 09.12.2024 № 356/Д/22-01-10-02-06, від 09.12.2024 № 355/Д/22-01-10-02-06, виданих заступником начальника управління - начальником відділу оплати праці управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління ДПС в Хмельницькій області;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

03.06.2025 ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.02.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити у відповідній частині нове рішення про задоволення позову.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.
Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Так, за правилами норм п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) можуть бути оскарженні в касаційному порядку виключно у наступних випадках: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Водночас ч. 4 ст. 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Отже, зміст наведених положень процесуального закону свідчить про те, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 328 КАС України, в касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт ч. 4 ст. 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Водночас ч. 3 ст. 334 КАС України визначає, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Згідно з приписами ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Наведені положення процесуального закону дають підстави вважати, що суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. В той же час мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з врахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку. 

Ознайомившись зі змістом поданої касаційної скарги Суд встановив, що підставою касаційного оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.02.2025 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025 скаржник визначив п. 1  ч. 4 ст. 328 КАС України з покликанням на не врахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду з питання застосування норм права, наведених у постановах від 02.04.2020 у справі № 687/545/17, від 27.01.2023 у справі № 340/4184/21, від 09.04.2024 у справі № 560/9407/22, від 28.01.2025 у справі № 560/2123/24. 

У контексті наведеного Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України скаржнику слід чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому недостатньо самого лише зазначення у касаційній скарзі норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга. Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.
При визначенні подібності правовідносин необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.
Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Перевіркою поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржник не навів обов`язкових умов у їх сукупності, передбачених для оскарження судових рішень в касаційному порядку за п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України. Так, позивач не визначив чітко, які саме норми права, на його погляд, були застосовані судами попередніх інстанцій неправильно, не конкретизував, у чому полягало таке неправильне застосування, натомість навів обставини справи, процитував положення законодавства із вказівкою на окремі витяги із зазначених вище постанов Верховного Суду (без доведення при цьому подібності правовідносин).
Загалом зміст доводів касаційної скарги зводиться до викладення обставин справи, цитування положень законодавства у поєднанні з незгодою позивача із наданою судами правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів у справі - тобто, до їх переоцінки, що у силу приписів ст. 341 КАС України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції та одночасно не узгоджується із нормативним визначенням п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України.
Таким чином, касаційна скарга не містить аргументованих мотивів підстави касаційного оскарження в розумінні п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України. 

Одночасно скаржник не вказав на наявність у цьому випадку обставин, з якими п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України пов`язує виникнення підстав для розгляду в порядку касаційного провадження рішень судів, ухвалених у справі, призначеній та розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.

У взаємозв`язку з цим слід зазначати, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (ч. 3 ст. 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (ч. 1 ст. 341 КАС України).
У той же час відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження. 

Згідно з ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За правилами ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення цієї ухвали про залишення касаційної скарги без руху для подання уточненої редакції касаційної скарги із наведеним у ній обгрунтуванням підстав касаційного провадження, передбачених ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Також скаржнику слід роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали скарга буде повернута (п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України).

Одночасно Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не має електронного кабінету, зареєстрованого в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (далі - ЄСІКС).
Згідно з ч. 6 ст. 18 КАС України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. В той же час інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІКС, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Реєстрація в ЄСІКС не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі в порядку, визначеному цим Кодексом.
Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІКС, подають процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняють інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою ЄСІКС, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо інше не визначено цим Кодексом.
Суд інформує, що з 05.10.2021 функціонують окремі підсистеми (модулі) ЄСІКС «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку.
У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, режиму економії та недофінансуванням судів, можливості направляти повістки та судові рішення поштовим зв`язком вкрай обмежені.
Враховуючи наведене, Суд рекомендує ОСОБА_1 зареєструвати свій електронний кабінет у відповідній підсистемі ЄСІКС.
Інструкція користувача Електронного суду розміщується на вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІКС за вебадресою https://wiki.court.gov.ua

Керуючись ст.ст. 330, 332 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі № 560/706/25   залишити без руху.
2. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
3. Встановлений судом строк може бути продовжений за заявою особи, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з дією воєнного стану в Україні.
4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у строк, визначений судом, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.
5. Рекомендувати ОСОБА_1 зареєструвати свій електронний кабінет у підсистемі Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд».
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб

Суддя                                                                                                              С.Г. Стеценко