Дата документу 08.07.2025 Справа № 334/4230/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/4230/25         Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є. 
Провадження № 22-ц/807/1352/25        Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 липня 2025 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Полякова О.З.,  Кочеткової І.В., Волчанової І.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Мітіної Ірини Вікторівни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про зняття арешту з нерухомого майна. 

В обгрунтування позову зазначає, що у межах досудового розслідування у кримінальній справі № 0809/5267/2912, провадження № 1/0809/617/2012, яка розслідувалася у 2012 році, на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , постановою старшого слідчого прокуратури Заводського району м. Запоріжжя, Нестеренко С.О. було накладено арешт на нерухоме майно, б/н від 02 серпня 2012 року, де б воно не знаходилося.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року у справі №0809/5267/2012 її було визнано винною у вчиненні злочину та засуджено до позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, від якого звільнено позивачку від відбування покарання з випробуванням, без конфіскації майна.Також, даним вироком арешт, накладений на майно ОСОБА_1 за постановою слідчого від 02 серпня 2012 року скасовано. 

Однак, питання про скасування арешту, накладеного в межах досудового розслідування, досі повністю не вирішено, у зв`язку з помилкою у даті постанови, яку виносив слідчий під час досудового розслідування, а саме: 

Під час досудового розслідування в 2012 році, в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , обвинуваченої за ч. 3 ст. 368 КК України ( справа № 0809/5267/2012) є дві постанови старшого слідчого прокуратури Заводського району м. Запоріжжя Нестеренко С.О. : постанова про накладення арешту на рухоме майно від 31 липня 2012 року та постанова про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на майно ОСОБА_1 , де б воно не знаходилося від 02 серпня 2012 року.

Також у справі є два витяги: Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 37189620, Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 37184069. В яких вказано, що дата реєстрації цих Витягів 01 серпня 2012 року, отже слідчий ОСОБА_2 , не міг винести постанову про накладення арешту на нерухоме майно 02 серпня 2012 року, так як в реєстрі вона вже була зареєстрована 01 серпня 2012 року.

Рішенням державного реєстратора на нерухоме майно від 21 квітня 2025 року ОСОБА_1 було відмовлено в припинені арешту згідно вироку №0809/8567/2012 від 31 жовтня 2012 року, у зв`язку з тим, що вироком суду був скасований арешт, накладений на майно ОСОБА_1 за постановою слідчого від 02 серпня 2012 року, а згідно відомостей Єдиного реєстру заборон існує зареєстроване обтяження на майно заявника підставою виникнення/накладення арешту зазначено документ, відмінний від зазначеного в поданій заяві та у вироку суду, а саме: постанова про накладення арешту на нерухоме майно б/н від 31 липня 2012 року. 

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину видане 26 червня 2023 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В., реєстровий номер 1626, право власності зареєстровано в реєстрі 26 червня 2023 року, але їй стало відомо, що квартира стала арештована, так як не знято арешт від 31 липня 2012 року, який у слідчого, на її думку, помилково записано як від 02 серпня 2012 року.

Оскільки вирішити питання щодо зняття арешту на нерухоме майно в позасудовому порядку неможливо, а саме виправити помилку яку допустив слідчий, тому на підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд зняти арешт, що зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 01 серпня 2012 року реєстраційний № обтяження 12814957 з квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 . Скасувати реєстрацію обтяження з нерухомого майна, зареєстрованого 01.08.2012 15:40:27 за №12814957 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: Постанова про накладення арешту на нерухоме майно, б/н, 31.07.2012, Ст.слідчий прокуратури Заводського району м. Запоріжжя Нестеренко С.О., об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник ОСОБА_1 , обтяжувач: Прокуратура Заводського району м. Запоріжжя.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у зазначеній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мітіної І.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі та розгляду по суті. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що позовна вимога не є оскарженням дії органів досудового розслідування, а спрямована на усунення реєстраційної помилки, яка фактично блокує реалізацію речових прав власника, і не може бути вирішена в межах кримінального процесу. Положеннями КПК України 2012 року не передбачає процесуального механізму скасування арешту майна після завершення досудового розслідування і закриття провадження. Слідчий суддя не має повноважень вирішувати це питання поза межами кримінального провадження. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник Вознесенівської окружної прокуратури зазначає,Мехальчук В.П. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне судове рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 та її представника, адвокат Мітіної І.В. , будучи належним чином повідомленими по дату, час та місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явилися. Від представника ОСОБА_1 , адвоката Мітіної І.В. на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її представника, адвоката Мітіної І.В., на вимогах викладених в апеляційній скарзі наполягають в повному обсязі просять апеляційну скаргу задовольнити ( а.с. 116-117).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України  ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності  ОСОБА_1 ,та її представника, адвоката Мітіної І.В.. 

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно з пунктом 9 Перехідних положень КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Скасування арешту на майно за нормами КПК України 1960 року під час ухвалення вироку або в порядку виконання вироку вирішується судом (частина шоста статті 126,статті 324, 409, 411 КПК). З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов висновку, що зняття арешту, накладеного на майно учасника кримінального провадження, яке завершено постановленням вироку, не вирішується в порядку цивільного судочинства. 

З такими висновками суду першої інстанції колегія погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у відношенні ОСОБА_1 перебувала кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 368 КК України.
В рамках кримінального провадження на майно ОСОБА_1 було накладено арешт, а саме: 

- Постановою старшого слідчого прокуратуру Заводського району м.Запоріжжя молодшим радником юстиції Нестеренко С.О. про накладення арешту на майно від 31 липня 2012 року, в рамках кримінальної справи №2591205пр накладено арешт на все рухоме майно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за нею, на праві власності (а.с.9).

- Постановою старшого слідчого прокуратури Заводського району м.Запоріжжя молодший радником юстиції Нестеренко С.О. про накладення арешту на майно від 02 серпня 2012 року, в рамках кримінальної справи №2591205пр накладено арешт на майно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де б воно не знаходилось (а.с.8).

Вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року у справі №0809/5267/2012 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною за ч.3 ст.368 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративних функцій на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік. Арешт, накладений на майно ОСОБА_1 за постановою слідчого від 02 серпня 2012 року скасовано. Вирок набув законний сили 16 листопада 2012 року (а.с.5,7).

У 2025 році ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Мітіної І.В. звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про скасування арешту майна (накладений постановою старшого слідчого прокуратури Заводського району м. Запоріжжя молодшого радника юстиції Нестеренко С.А. від 31 липня 2021 року), поданого в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , засудженої вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року за ч. 2 ст. 368 КК України. 

На обґрунтування клопотання зазначала, що судом не вирішувалось питання щодо накладеного постановою слідчого прокуратури від 31 липня 2012 року арешту на майно засудженої в межах кримінальної справи.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2025 року у справі №0809/5267/2012, клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Мітіної І.В. про скасування арешту майна – задоволено. Скасовано арешт, накладений постановою старшого слідчого прокуратури Заводського району м. Запоріжжя молодшого радника юстиції Нестеренко С.А. від 31 липня 2021 року на все рухоме майно ОСОБА_1 , зареєстроване на неї на праві власності.

Під час постановлення даної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи зі змісту вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року відносно ОСОБА_1 , засудженої за ч.3 ст. 368 КК України, судом у повній мірі не вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, як того вимагає ст. 374 КПК України. Не вирішено питання щодо постанови слідчого Нестеренка С.О. від 31 липня 2021 року, якою накладено арешт на все рухоме майно, належне ОСОБА_1 на праві власності (а.с.6).

       Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, № витягу 37183620 від 01 серпня 2012 року, 01 серпня 2012 року реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено відомості до реєстру про обтяження рухомого майна, тип обтяження: арешт майна, боржник: ОСОБА_1 , підстава обтяження: Постанова про накладення арешту, б/н, 31 липня 2012 року, старший слідчий прокуратури Заводського району м. Запоріжжя Нестеренко С.О., термін дії обтяження: 01 серпня 2017 року(а.с.10).

       Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, № витягу 37184069 від 01 серпня 2012 року, 01 серпня 2012 року реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено відомості до реєстру про обтяження: все нерухоме майно, тип обтяження: арешт нерухомого майна, боржник: ОСОБА_1 , підстава обтяження: Постанова про накладення арешту, б/н, 31 липня 2012 року, старший слідчий прокуратури Заводського району м. Запоріжжя Нестеренко С.О., Реєстраційний номер: 12814957(а.с.11).

       Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер 423466900 від 21 квітня 2025 року, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 1626, виданий 26 червня 2023 року, видавник Салтан В.В., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу. Дата реєстрації права власності: 26 червня 2023 року.

В розділі Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером №12814957 зазначено, що на майно накладено арешт, зареєстровано: 01 серпня 2012 року за №12814957, Реєстратор:Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено відомості до реєстру про обтяження; Підстава обтяження: Постанова про накладення арешту на нерухоме майно, №б/н, 31 липня 2012 року, Ст. слідчий прокуратури Заводського району м. Запоріжжя Нестеренко С.О. (а.с.16). 
       
        ОСОБА_1 звернулася із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради про припинення обтяження, а саме арешту згідно вироку №0809/8567/2012 від 31 жовтня 2012. 

       Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради Білай О.П. від 21 квітня 2025 року №78500187 відмовлено ОСОБА_1 в проведенні реєстраційних дій, оскільки відповідно до відомостей Єдиного реєстру заборон, існує зареєстроване обтяження на майно заявника, але підставою виникнення/накладення арешту зазначено документ, відмінний від зазначеного в поданій заяві, а саме: постанова про накладення арешту на нерухоме майно б/н від 31 липня 2012 року (а.с.15).

Апеляційний суд враховує, що у справі, яка переглядається, позивач оскаржує арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року, про що правильно зазначено судом першої інстанції.

Порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено таким чином - на підставі постанови слідчого в порядку частини шостої 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку статті 253 КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку статті 324 КПК України 1960 року, або судом в порядку виконання вироку в порядку статей 409, 411 КПК України 1960 року.

Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно з пунктами 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами  КПК України 1960 року та завершено у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18)) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19)). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня2019 року у справі № 766/21865/17).

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).

У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу (пункти 51, 52).

У цій справі судом встановлено, що Вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року у справі №0809/5267/2012 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною за ч.3 ст.368 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративних функцій на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік. Арешт, накладений на майно ОСОБА_1 за постановою слідчого від 02 серпня 2012 року скасовано. Вирок набув законний сили 16 листопада 2012 року (а.с.5,7).

Водночас, відповідно до копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, № витягу 37184069 від 01 серпня 2012 року, 01 серпня 2012 року реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено відомості до реєстру про обтяження: все нерухоме майно, тип обтяження: арешт нерухомого майна, боржник: ОСОБА_1 , підстава обтяження: Постанова про накладення арешту, б/н, 31 липня 2012 року, старший слідчий прокуратури Заводського району м. Запоріжжя Нестеренко С.О., Реєстраційний номер: 12814957(а.с.11).

На підставі цього обтяження відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що було накладено арешт на квартиру ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 1626, виданий 26 червня 2023 року, підстава обтяження постанова про накладення арешту на нерухоме майно, №б/н, 31 липня 2012 року, старший слідчий прокуратури Заводського району м. Запоріжжя Нестеренко С.О. (а.с.16). 

Як вбачається з матеріалів справи, в межах кримінального провадження вироком суду від 31 жовтня 2012 року був скасований арешт накладений на майно ОСОБА_1 за постановою слідчого від 02 серпня 2012 року.

За клопотанням адвоката Мітіної І.В., яка представляла інтереси ОСОБА_1 про скасування арешту майна подану в межах кримінального провадження, ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2025 року клопотання про скасування арешту майна було задоволено. Скасовано арешт, накладений постановою старшого слідчого Заводського району м. Запоріжжя Нестеренко С.О. від 31 липня 2012 року, на все рухоме майно ОСОБА_1 , зареєстроване на неї на праві власності.

Водночас, з копії витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що арешт нерухомого майна (все нерухоме майно) власником якого є ОСОБА_1 було накладено на підставі постанови про накладення арешту на нерухоме майно, б/н, 31 липня 2012, старшого слідчого прокуратури Заводського району м. Запоріжжя Нестеренко С.О., яке в межах кримінального провадження не вирішувалося. 

          ОСОБА_1  зазначає, що арешт на нерухоме майно було накладено постановою б/н від 31 липня 2012 року старшого слідчого прокуратури Заводського району м. Запоріжжя Нестеренко С.О. саме в межах  кримінального провадження  №0809/5267/2012, як слідчий вказав для реєстру, проте у вироку суду вказана помилкова дата постанови арешту нерухомого майна від 02 серпня 2012 року.

Проте, судом не вирішувалося питання щодо скасування арешту на нерухоме майно засудженої, яке було обтяжене постановою старшого слідчого прокуратури Заводського районного суду м. Запоріжжя, б/н,  від 31 липня 2012 року в межах  кримінального провадження  №0809/5267/2012, який, на думку ОСОБА_1 , в постанові слідчого помилково записаний як від 02 серпня 2012 року.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Тобто, зняття арешту має здійснювати суд, який постановив вирок по цій справі.

З огляду на вказане вище у сукупності, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно позивача (обвинуваченого) під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої було ухвалено вирок.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 липня 2021 року у справі № 185/9002/20, провадження № 61-9289св21.

Рішення суду першої інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року справі № 766/21865/17, провадження № 14-181цс19, від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18, оскільки в даному випадку зявником порушено питання про звільнення майна з під арешту, накладеного на майно учасника кримінального провадження (обвинуваченого), яке завершено постановленням вироку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, судом правильно застосовано положення пункту 1 частини першої  статті 186 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 375  ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК України суд, -

У ХВ А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Мітіної Ірини Вікторівни залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 09 липня 2025 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В.	Поляков О.З.