ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 р. 	Справа № 520/15305/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лозівської окружної прокуратури на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., повний текст складено 17.06.25  по справі № 520/15305/25
за позовом               Виконуючого обов`язки керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області Олексій Соколов  
до               Лозівської міської ради Харківської області                       
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:
В.о. керівника Лозівської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом до Лозівської міської ради Харківської області у якому просить: 
визнати протиправною бездіяльність Лозівської міської ради та зобов`язати Лозівську міську раду вжити визначених законодавством заходів щодо набуття та оформлення права комунальної власності на безхазяйне майно, а саме на гідротехнічну споруду, яка відповідно до даних водогосподарського паспорту, який зареєстрований в Харківському обласному виробничому управлінні меліорації і водного господарства 09.10.2009 за № 19.27, знаходиться на території ставка поблизу села Мальцівське на території Новоіванівської сільської ради (на даний час Лозівська територіальна громада) Лозівського району та складається з:
- глухої земляної греблі із суглинку довжиною 130 м. Ширина гребеня греблі 4.0…8.0 м. Максимальна висота греблі – 7.2 м. Закладення укосів: верховий укіс до урізу підмитий, уривистий, підводна частина 1:10; низовий 1:1.9…1:2.3. Верховий укіс закріплений рядом верб; 
- водоскидної споруди: сталева труба діаметром 800 мм довжиною 12 м. Труба розташована в тілі греблі в лівобережному її примиканні.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 повернуто адміністративний позов в.о. керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, керівником Лозівської окружної прокуратури подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що саме Лозівська міська рада є уповноваженим органом для вжиття заходів щодо взяття на баланс безхазяйних гідротехнічних споруд на території громади та подальшого оформлення права комунальної власності на них. Враховуючи викладене, остання зобов`язана вжити заходи згідно з вимогами чинного законодавства, спрямовані на набуття та оформлення права комунальної власності на гідротехнічні споруди на території Лозівської ОТГ. Однак, усупереч наведеному, заходи щодо оформлення права власності на безхазяйну гідротехнічну споруду, що знаходяться на території Лозівської територіальної громади Харківської області, міською радою дотепер не вжито, чим допущено протиправну бездіяльність. Зазначає, що відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області останній не відомо про балансоутримувачів гідротехнічних споруд на території Лозівського району, таким чином Регіональний офіс водних ресурсів у Харківській області не є розпорядником або балансоутримувачем водного об`єкта, посвідченого водогосподарським паспортом № 19.27 від 09.10.2009. Так, на адресу Лозівської міської ради Лозівською окружною прокуратурою у порядку ст. 23 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі – Закон України № 1697-VII) скеровано запит від 19.02.2024 № 61/1-591вих-24 та від 20.02.2024 № 61/1-607вих-24 про необхідність надання інформації про перебування на обліку міської ради в тому числі спірної гідроспоруди та оформлення на даний час права власності на неї або повідомлення про заходи, які вживаються міською радою у цій сфері. Листом Лозівської міської ради № 1177/02-13-11 від 08.03.2024 відмовлено прокурору в наданні інформації. Також, на адресу Лозівської міської ради Лозівською окружною прокуратурою у порядку ст. 23 Закону України № 1697-VII скеровано запит від 22.05.2025 № 61-1722вих-25 про надання інформації щодо проведеної міською радою роботи з передачі (прийняття) у комунальну власність, право власності на яку за даними Реєстру речових прав не оформлене, на гідротехнічну споруду, яка знаходиться на території ставка поблизу села Мальцівське на території Новоіванівської сільської ради (на даний час Лозівська територіальна громада) Лозівського району. Станом на 10.06.2025 від Лозівської міської ради відповідь не надійшла. При цьому, з відкритих джерел інформації, в тому числі рішень виконавчого комітету та сесії міської ради, Лозівською окружною прокуратурою не встановлено, що спірна гідроспоруда перебуває на балансі відповідача. Відтак, заходи щодо оформлення права власності на безхазяйну гідротехнічну споруду міською радою не вжито. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності чи будь-яке інше речове право на спірну гідроспоруду за Лозівською міською радою не реєструвалося. Таким чином, за наявності підстав та відповідних повноважень, Лозівська міська рада, як суб`єкт права комунальної власності, що здійснює від імені та в інтересах територіальних громад відповідні права щодо володіння та розпорядження комунальним майном, упродовж тривалого часу фактично не здійснила жодних юридично значимих обов`язкових дій щодо оформлення та державної реєстрації права власності на спірну гідротехнічну споруду. Вказане свідчить про бездіяльність відповідача, яка полягає у безпідставному зволіканні в оформленні правовстановлюючих документів на майно, що належить територіальній громаді. Враховуючи викладене, наявні правові підстави для зобов`язання Лозівської міської ради вжити визначених законодавством заходів щодо набуття та оформлення права комунальної власності на безхазяйне майно, а саме на гідротехнічну споруду. Вказує, що оформлення у комунальну власність територіальної громади безхазяйних гідротехнічних споруд дасть можливість вирішувати питання збереження водних об`єктів для загального та спеціального водокористування, надавати в оренду шляхом укладення договорів оренди нерухомого майна, забезпечивши збереження та належну експлуатацію гідротехнічних споруд, запобігти виникненню надзвичайним ситуаціям пов`язаним з водним фактором, забезпечити безаварійний пропуск льодоходу, повені та паводків на водних об`єктах.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Оскільки предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви (п. 3 ст. 294 КАС України), колегія суддів дійшла висновку про можливість призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням завдань та функцій прокуратури у правовій державі та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до адміністративного суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та окремо від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень. Суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 5 КАС України до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.
Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі – Закон України № 1697-VII) визначено, що на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
За положеннями частин першої, третьої цієї статті прокурор вправі представляти інтереси громадянина або держави в суді, представництво яких полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких повноважень обґрунтовуються прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Із наведених нормативних положень вбачається, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.
Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.
Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
Водночас у адміністративному процесі прокурор набуває статусу позивача в разі, якщо певними діями, рішеннями чи бездіяльністю порушено інтерес держави у публічних правовідносинах, а орган, який уповноважений реалізовувати або захищати такий інтерес, відсутній або в силу закону не наділений повноваженнями самостійно звертатися до суду.
Колегія суддів враховує, що у постанові від 29.11.2022 у справі № 240/401/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформулював висновки про те, що положення статті 53 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо права прокурора на звернення до адміністративного суду з метою захисту інтересів держави в особі територіальної громади необхідно розуміти так:
- прокурор, звертаючись до суду з метою захисту інтересів держави, що охоплюють собою й інтереси певної територіальної громади, фактично діє в інтересах держави; оскільки відсутні чіткі критерії визначення поняття інтереси держави, яке є оціночним, суди під час розгляду кожної конкретної справи повинні встановлювати наявність/відсутність інтересів держави та необхідність їх захисту у судовому порядку;
- прокурор має право самостійно звертатися до адміністративного суду із позовом у разі відсутності органу, який має повноваження на звернення до суду з таким самим позовом; передбачене законами загальне повноваження державного органу на звернення до суду або можливість бути позивачем чи відповідачем у справі, не свідчить про право такого органу на звернення з адміністративним позовом в конкретних правовідносинах, оскільки Законом має бути прямо визначено, у яких випадках та який орган може/повинен звернутися до суду;
- у разі, якщо адміністративні суди доходять висновку про відсутність у прокурора права на звернення з позовом до суду в інтересах держави з підстави наявності органу, що має повноваження на звернення з таким позовом до суду, суди повинні чітко вказати, до компетенції якого саме органу належить повноваження на звернення до суду та яким Законом це право передбачено».
Отже, звернення прокурора в інтересах держави, саме до адміністративного суду, прямо встановлено як КАС України, Законом України «Про прокуратуру» і підтверджено останніми правовими позиціями Верховного Суду, зокрема у постанові від 16.03.2023 у справі № 140/2916/22.
Так, у постанові від 16.03.2023 у справі № 140/2916/22 Верховний Суд зазначав, що питання здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема:
- у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах;
- прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону № 1697-VІІ з наведенням відповідного обґрунтування.
В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 (справа № 806/1000/17) звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Стосовно права на звернення до суду з позовом до органу місцевого самоврядування, колегія суддів враховує, що особливістю органів місцевого самоврядування як суб`єктів владних повноважень є те, що кожен із таких суб`єктів, з урахуванням положень Конституції України, є самостійним, автономним і не перебуває у підпорядкуванні жодного органу.
Отже, позови прокурора до органу місцевого самоврядування, за загальним правилом, подаються з такої підстави, як відсутність суб`єкта, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. У такій категорії справ орган прокуратури повинен лише довести, що оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень завдано шкоду інтересам держави.
При цьому інтереси держави, у тому числі, охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, зокрема, у таких сферах, як благоустрій населених пунктів, розпорядження землями державної та комунальної власності.
Аналогічний висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 810/3894/17, від 28.01.2021 у справі № 380/3398/20, від 20.07.2021 у справі № 480/3093/20, від 05.10.2021 у справі № 380/2266/21, від 18.12.2021 у справі № 804/3740/18, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20, від 23.12.2021 у справі № 0440/6596/18, від 05.05.2022 у справі № 320/6514/18.
У справі, що розглядається в обґрунтування підстав звернення до суду з позовом прокурор вказував на те, що органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, є Лозівська міська рада, однак саме її бездіяльність, як суб`єкта владних повноважень, сприяє порушенню основних засад державної політики у сфері збереження інженерної інфраструктури водних об`єктів та комунальної власності. Зазначена бездіяльність відповідача, на думку прокурора, призводить до того, що протягом тривалого часу вказані гідроспоруди можуть зазнати руйнації, використовуватися без достатніх на те правових підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області останній не відомо про балансоутримувачів гідротехнічних споруд на території Лозівського району, таким чином Регіональний офіс водних ресурсів у Харківській області не є розпорядником або балансоутримувачем водного об`єкта, посвідченого водогосподарським паспортом № 19.27 від 09.10.2009.
На адресу Лозівської міської ради Лозівською окружною прокуратурою у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» скеровано запит від 19.02.2024 № 61/1-591вих-24 та від 20.02.2024 № 61/1-607вих-24 про необхідність надання інформації про перебування на обліку міської ради в тому числі спірної гідроспоруди та оформлення на даний час права власності на неї або повідомлення про заходи, які вживаються міською радою у цій сфері.
Листом Лозівської міської ради № 1177/02-13-11 від 08.03.2024 відмовлено прокурору в наданні інформації.
Також, на адресу Лозівської міської ради Лозівською окружною прокуратурою у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» скеровано запит від 22.05.2025 № 61-1722вих-25 про надання інформації щодо проведеної міською радою роботи з передачі (прийняття) у комунальну власність, право власності на яку за даними Реєстру речових прав не оформлене, на гідротехнічну споруду, яка знаходиться на території ставка поблизу села Мальцівське на території Новоіванівської сільської ради (на даний час Лозівська територіальна громада) Лозівського району.
Станом на 10.06.2025 від Лозівської міської ради відповідь не надійшла. 
При цьому, як зазначає позивач з відкритих джерел інформації, в тому числі рішень виконавчого комітету та сесії міської ради, Лозівською окружною прокуратурою не встановлено, що спірна гідроспоруда перебуває на балансі відповідача.
Відтак, заходи щодо оформлення права власності на безхазяйну гідротехнічну споруду міською радою не вжито.
Частина перша статті 140 Конституції України визначає, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Відповідно до частини третьої цієї ж статті місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Статтею 20 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.
Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, до яких віднесено розпорядження комунальним майном територіальних громад та інше.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка має назву «Повноваження щодо управління комунальною власністю», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.
Приписами ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, на рухоме та нерухоме майно.
Колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі № 340/5914/21, в якій заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області звернувся до суду в інтересах держави з позовом до Маловисківської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Маловисківської МР щодо незвернення до органу, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, із заявою про взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, а саме - гідротехнічної споруди, що знаходиться в м. Мала Виска Новоукраїнського району Кіровоградської області.
У цій постанові суд касаційної інстанції зазначив, що невзяття на баланс гідротехнічної споруди водного об`єкта, невжиття заходів щодо охорони та збереження гідротехнічної споруди, може спричинити виникнення аварій та інших надзвичайних ситуацій, у тому числі повеней, зумовлених шкідливою дією вод. Зазначене може свідчити про наявність загрози заподіяння шкоди інтересам держави у сфері запобігання виникнення надзвичайних ситуацій, пов`язаних з неналежною експлуатацією гідротехнічної споруди, забезпечення безаварійного пропуску льодоходу, попередження повеней та паводків на водних об`єктах. Позови прокурора до органу місцевого самоврядування, за загальним правилом, подаються з такої підстави, як відсутність суб`єкта, до компетенції якого віднесені повноваження щодо здійснення контролю за правомірністю дій та рішень органів місцевого самоврядування. У такій категорії справ прокурор повинен лише довести, що оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень завдано шкоду інтересам держави. При цьому, інтереси держави, у тому числі, охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Аналогічні висновки також були зроблені Верховним Судом в постанові від 21.06.2024 у справі № 420/19870/21.
Колегія суддів зазначає, що Лозівська міська рада, представляючи відповідну територіальну громаду, повинна діяти як в її інтересах, так і у суспільних інтересах в цілому, а тому правильне застосування положень чинного законодавства у сфері розпорядження та використання майна комунальної власності беззаперечно становить суспільний інтерес.
Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 806/179/16, аналізуючи положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виклав правову позицію: «право територіальної громади, як суб`єкта публічних правовідносин, охоплює собою права відповідних мешканців; порушення прав територіальної громади означає порушення права членів цих громад (кожного жителя відповідної адміністративно-територіальної одиниці); інтереси громади визначають зміст і спрямованість діяльності відповідних органів місцевого самоврядування; головним завданням органу місцевого самоврядування є захист (в тому числі, шляхом звернення до суду) інтересів фізичних осіб, які проживають на відповідній території; для реалізації цього завдання органи місцевого самоврядування наділені відповідною компетенцією, людськими та фінансовими ресурсами; ухилення від обов`язку захищати інтереси відповідної громади може бути розцінено як невиконання органом місцевого самоврядування та його посадовими особами своїх функціональних обов`язків».
З наведеного вище можна зробити висновок, що якщо місцевий або центральний орган державної влади, а також орган місцевого самоврядування, ухиляється від виконання своїх обов`язків або допускають бездіяльність, саме адміністративний суд має вирішити такий спір та захистити права мешканців відповідної територіальної громади, в тому числі за позовом прокурора. У протилежному випадку органи державної влади та органи місцевого самоврядування стають, фактично, безконтрольними, а право місцевого самоврядування беззахисним, всупереч унормованим гарантіям з боку держави на рівні Конституції України та законів України.
У даній справі керівник Лозівської окружної прокуратури фактично звернувся до суду з позовом за захистом прав та інтересів територіальної громади, як потенційного власника майна, що розташоване на території відповідної громади, оскільки міська рада, яка повинна захищати права та інтереси громади, як на його думку, допустила бездіяльність у їх захисті.
Колегія суддів зазначає, що відповідачу у даній справі, органу місцевого самоврядування, чинним законодавством України надані повноваження щодо ведення обліку нерухомого майна та здійснення контролю за їх використанням.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що норми чинного законодавства передбачають, що до відання сільських, селищних, міських рад відноситься, в тому числі, вчинення дій, спрямованих на взяття на облік безхазяйного майна, розташованого на території відповідної громади.
Бездіяльність відповідача сприяє порушенню основних засад державної політики у сфері збереження інженерної інфраструктури водних об`єктів та комунальної власності та у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.
Також невжиття таких заходів позбавляє територіальну громаду та державу можливості отримувати додаткові ресурси для поповнення бюджету коштами за користування відповідними особами такими гідротехнічними спорудами та, як наслідок, ускладнює реалізацію соціально-економічних функцій. 
Отже, спірні відносини фактично стосуються бездіяльності Лозівської міської ради, що полягає у невчиненні тих дій, які остання повинна була вчинити, з метою задоволення потреб територіальної громади.
Таким чином, в даному випадку звернення прокурора до суду у порядку адміністративного судочинства слугує меті захисту суспільного інтересу у такій важливій сфері, як дотримання органами місцевого самоврядування вимог законодавства, яке рулює питання набуття та розпорядження комунальною власністю, а тому прокурор, звертаючись до суду з цим позовом, діяв відповідно до вимог ст. 53 КАС України та ч. 3 ст. 23 Закону України № 1697-VІІ.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до передчасного помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, та вважає, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини щодо наявності підстав для повернення позовної заяви (в частині вимог).
Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 по справі № 520/15305/25  скасувати.
Справу № 520/15305/25 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    І.М. Ральченко