УХВАЛА
24 червня 2025 року 
м. Київ
справа №520/31084/24
адміністративне провадження № К/990/24504/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гриціва    М.    І.,
суддів: Рибачука    А.    І., Стеценка    С.    Г.
перевірив касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) у Львівській області про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13    лютого 2025 року, постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2025    року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області та ГУ ПФУ у Львівській області    і про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, і
ВСТАНОВИВ:
1. ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення №    203040006768 від 01 листопада 2024 року Відділу перерахунків пенсій № 3 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у перерахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 за період:
- з 01 січня 31 грудня 2021 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2    270 грн, встановленого на 01 січня 2021 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України (далі - ТУ    ДСА    України) в Харківській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці    №    04-49/449 від 21 жовтня 2024 року;
- з 01 січня по 31 грудня 2022 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2    481 грн, встановленого на 01 січня 2022 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» згідно з довідкою ТУ    ДСА    України в Харківській області    про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці    № 04-49/450 від 21 жовтня 2024 року;
- з 01 січня по 31 грудня 2023 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2    684 грн, встановленого на 01 січня 2023 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» згідно з довідкою ТУ    ДСА    України в Харківській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці    № 04-49/451 від 21 жовтня 2024 року;
- з 01 січня по 31 грудня 2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3    028 грн, встановленого на 01 січня 2024 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» згідно з довідкою ТУ    ДСА    України в Харківській області    про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці    № 04-49/452 від 21 жовтня 2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області, ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 за період:
- з 01 січня по 31 грудня 2021 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2    270 грн, встановленого на 01 січня 2021 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» згідно з довідкою ТУ    ДСА    України в Харківській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці    № 04-49/449 від 21 жовтня 2024 року;
- з 01 січня по 31 грудня 2022 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2    481 грн, встановленого на 01 січня 2022 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» згідно з довідкою ТУ    ДСА    України в Харківській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці    № 04-49/450 від 21 жовтня 2024 року;
- з 01 січня по 31 грудня 2023 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2    684 грн, встановленого на 01 січня 2023 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» згідно з довідкою ТУ    ДСА    України в Харківській області    про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці    № 04-49/451 від 21 жовтня 2024 року;
- з 01 січня по 31 грудня 2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3    028 грн, встановленого на 01 січня 2024 року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» згідно з довідкою ТУ    ДСА    України в Харківській області    про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці    № 04-49/452 від 21 жовтня 2024 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 13 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2025 року, позовні вимоги задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував рішення №    203040006768 від 01 листопада 2024 року ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у перерахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .
Зобов`язав ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок ТУ ДСА України в Харківській області №    04-49/449; №    04-49/450; №    04-49/451 та №    04-49/452 від 21 жовтня 2024    року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2021 року, з 01 січня 2022 року, з 01 січня 2023 року та з 01    січня 2024     року відповідно.
У решті позовні вимоги залишив без задоволення.
2. ГУ    ПФУ у Львівській області не примирилося із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і через свою представницю подало касаційну скаргу, в якій просить прийняти касаційну скаргу до розгляду та відкрити касаційне провадження, а за наслідками її розгляду - скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
3. У касаційній скарзі її автор описує фактичні обставини у справі, зазначає нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, проте не зазначає підстави касаційного оскарження судових рішень, визначених процесуальним законом, які б давали підґрунтя для відкриття касаційного провадження. Скарга, зокрема, містить покликання на статтю 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яка визначає, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та частину першу статті 238 КАС України, яка визначає право на касаційне оскарження судових рішень у випадках, встановлених КАС України.
4. Верховний Суд проаналізував доводи, викладені у касаційній скарзі, і дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження  з огляду на таке.
5. Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює принцип забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
З наведеними конституційними приписами кореспондується стаття 13 КАС України та стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року №    1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Також частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
6. Відповідно до частини першої статті 334 цього Кодексу, коли нема підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
7. Аналіз цих приписів дає підстави виснувати, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом на оскарження цих судових актів у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
За пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), та у разі, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, віднесено до категорії справ незначної складності.
Отже, процесуальний закон встановив, що не всі судові рішення судів попередніх інстанцій можуть бути предметом касаційного перегляду, передбачив, які справи, за якими критеріями (значеннєвими властивостями) відносяться до категорій справ, які не підлягають касаційному оскарженню та водночас запровадив умови, за об`єктивного існування яких справи, які не підлягають касаційному оскарженню (справи незначної складності, інші справи, розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, тощо), таки можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, якщо можливість такого оскарження обумовлюється фундаментальною значимістю наслідків касаційного перегляду для формування практики застосування відповідних правових норм, або сама справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, або є інші встановлені законом передумови для відкриття касаційного провадження. 
Те, що вищезазначені обставини є та, відповідно, дають право на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, ухвалених за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), насамперед має аргументувати та обґрунтувати особа, яка подає касаційну скаргу.
Ці критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
8. З тексту касаційної скарги та змісту оскаржених судових рішень, які викладені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з логічних та сутнісних акцентів касаційної скарги простежується, що спірні правничі відносини в цій справі виникли щодо правильності обчислення, перерахунку, виплати та одержання довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок ТУ    ДСА України в Харківській області. Тобто, предметом оскарження у цій справі властиво є дії органу виконавчої влади, яким є ГУ ПФУ у Львівській області, щодо виплат ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок ТУ ДСА України в Харківській області №    04-49/449; № 04-49/450; №    04-49/451 та № 04-49/452 від 21 жовтня 2024    року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
За цими значеннєвими критеріями заявлений у цій справі спір є спором, який стає предметом справи, котра, як згадано вище, за пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України відноситься до справ незначної складності і воднораз до тієї категорії справ, які за законом не підлягають касаційному перегляду.
Харківський окружний адміністративний суд здійснював розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження і не помилився, коли обрав таку форму провадження.
9. Позатим скаржник - ГУ ПФУ у Львівській області, не заперечуючи, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі, які не задовольняють його як відповідача, не підлягають касаційному оскарженню, подає касаційну скаргу, в якій не вказуючи (конкретизуючи) підстави касаційного оскарження, просить відкрити касаційне провадження, скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
У тексті касаційної скарги її автор, обґрунтовуючи необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій, серед іншого покликається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2025 року (справа №    240/9028/24), що дає підстави для висновку, що автор скарги вважає, що подання цієї касаційної скарги виправдовується наявністю особливих, виняткових спірних правничих відносин, касаційний перегляд яких має (матиме) фундаментальне (прикладне) значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункти «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України).
Слід відзначити, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що призводить до значної кількості скарг на такі рішення у подібних справах, тощо.
10. Втім аргументація і обґрунтування касаційної скарги, підставова та юридична природа самого спору не дають причин стверджувати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовної практики, оскільки скаржник не розкрив (переконливо не мотивував, не продемонстрував), у чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. 
Верховний Суд нагадує, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах обумовлюється характером (предметом) спірних правовідносин конкретної справи, зокрема: її значення для формування єдиної правозастосовної практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
11. Отож, можна узагальнити, що ГУ    ПФУ у Львівській області подало касаційну скаргу на судові рішення судів попередніх інстанцій, які не підлягають касаційному оскарженню.
12. До того ж треба додати, що за прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), зважаючи на особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії»).
13. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
14. З огляду на наведене, вкотре беручи до уваги, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені в справі незначної складності, а передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку не встановлено (скаржник належним чином не обґрунтував тощо), у відкритті касаційного провадження треба відмовити.
Керуючись статтями 3, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2025    року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області    і про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
Копію цієї ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  Судді:	М.І. Грицiв А.І. Рибачук  С.Г. Стеценко