ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7307/25 Справа № 207/5622/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бушанська О. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання – Триполець В.О.,

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_2 ,
Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, м. Кам`янське, Дніпропетровська область,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Південного районного суду м. Кам`янського від 08 травня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Бушанська О.В., 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2024року ОСОБА_1 подав в суд позов проти ОСОБА_2 з вимогою про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що з 2009року позивач перебував у шлюбно-сімейних відносинах з ОСОБА_2 , від цих відносин у сторін народилося двоє спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказував, шо з 2015року відповідач почала періодично зловживати алкогольними напоями. Постійні сварки, небажання відповідача займатися сімейним побутом та належним доглядом за дітьми призвели до остаточного розпаду родини. З липня 2018року подружжя почало мешкати окремо. Відповідач залишилася мешкати разом з дітьми. Позивач, в свою чергу, переїхав до іншого міста. 
З моменту припинення родинних відносин між сторонами, відповідач стала зловживати алкогольними напоями на постійній основі, регулярно змінювала партнерів, які також зловживали алкогольними напоями. Приміщення в якому мешкають діти знаходиться в антисанітарному стані, відсутнє опалення. Також відповідач має заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг. Відповідач ніколи не була працевлаштована. Діти перебувають на добровільному утриманні позивача, а також старшого сина відповідача - ОСОБА_5 , 2005року народження, який мешкає разом з дітьми.
Наголошував, що впродовж 2024року відповідачка не проживає разом з дітьми, а лише інколи з`являється в квартирі на декілька днів. Адреса її мешкання наразі невідома, на контакт з дітьми виходить рідко. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дітей. Відповідач двічі притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП.
Починаючи з 2018року відповідач не проявляє батьківського піклування та турботи, не користується своїми батьківськими правами та не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей. Впродовж останніх 6 років позивач, мешкаючи окремо, намагається приділяти увагу розвитку та забезпеченню інтересів дітей.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Південного районного суду м. Кам`янського від 08 травня 2025року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не наведено виняткових обставин, які можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Самі лише доводи позивача про те, що відповідачка не піклується про своїх дітей, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення її батьківських прав. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
02 червня 2025року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_6 , подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Південного районного суду м. Кам`янського від 08 травня 2025року.
В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення його позову в повному обсязі.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи містяться достатні та беззаперечні докази того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, які полягають в тому, що ОСОБА_2 з лютого 2024року не проживає разом з дітьми, матеріально не забезпечує базові потреби дітей в харчуванні, придбанні одягу, лікуванні, відпочинку, навчанні, взагалі не цікавиться життям дітей.
Також заявник стверджував про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав не лише відповідає інтересам дітей, а є ситуацією, коли залишення дітей разом з матір`ю ОСОБА_2 є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека випливає не лише з поведінки відповідача, а й з її особистих негативних звичок.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідачка своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу не подавала. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2025рокусправу призначено до судового розгляду на 22 липня 2025року. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З липня 2018року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили шлюбно-сімейні відносини і з цього часу проживають окремо. Після припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин син та донька залишилися проживати з відповідачкою.
ТОВ "Абонент ХХІ" 25 вересня 2024року видано довідку №001311114 про склад сім`ї, яка свідчить про те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 - квартиронаймач/власник, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 — дочка.
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України відомості щодо батька ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 записані відповідно до ст.126 СК України.
Відповідно до характеристики, наданої Комунальним закладом "Гімназія №32" Кам`янської міської ради, ОСОБА_4 навчається на середньому і достатньому рівні. З однокласниками підтримує дружні стосунки. ОСОБА_7 відвідує систематично. Усім необхідним для навчання забезпечена. Дівчині не вистачає батьківської турботи. Мати постійно змінює номери телефонів, що ускладнює спілкування. Під час навчання ОСОБА_8 у 5-7 класах вона періодично цікавилася успіхами доньки, телефонувала сама, іноді приходила в школу. В минулому навчальному році дівчинкою опікувався старший брат ОСОБА_9 . Мати на зв`язок останній раз виходила в лютому 2024року. Батько з сім`єю не проживає, на зв`язок з класним керівником не виходив. Наразі він служить в рядах ЗСУ, надав документи на оформлення пільг для дитини.
Відповідно до характеристики, наданої Комунальним закладом "Гімназія №32" Кам`янської міської ради ОСОБА_10 зарекомендував себе як учень, який володіє навчальним матеріалом на середньому рівні. Під час виконання домашніх завдань потребує контролю. До виконання громадських завдань ставиться відповідально. Правила поведінки не ігнорує, не порушує дисципліну, прислухається до зауважень вчителів та класного керівника. Батьки не завжди приділяють належної уваги вихованню сина, не завжди виходять на зв`язок з класним керівником. Частіше спілкування і вирішення питань відбувається через старшого брата. Батьки жодного разу не були присутні на батьківських зборах.
У висновку щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої дитини ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 необхідно залишити на розсуд суду.
Адміністрація Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" листом від 04 жовтня 2024року №453/1-02 повідомила, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувають на обліку в КНП КМР "ЦПМСД №3" амбулаторія ЗПСМ №4 та зареєстровані у лікаря загальної практики сімейної медицини ОСОБА_11 . 
ОСОБА_3 щеплений за віком; за медичною допомогою звертався рідко; 05 серпня 2024року хворів на ГРВІ, був зі старшим братом; 25 вересня 2024року проведений профілактичний огляд, супроводжував старший брат. ОСОБА_4 щеплена за віком, протягом п`яти років за медичною допомогою не зверталася; 16 серпня 2024року проведено профілактичний огляд, супроводжував старший брат.
Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 серпня 2015року у справі №207/3560/15-п ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та призначено їй адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17,00 грн в дохід держави. Вказана постанова мотивована тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 27 липня 2015року за місцем мешкання по АДРЕСА_1 випала з другого поверху будинку, в результаті чого зазнала садна та забої.
Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 січня 2021року у справі №207/3400/20 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та призначено їй покарання у вигляді попередження. Вказана постанова обґрунтована тим, що 10грудня 2020року ОСОБА_2 за місцем мешкання ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виразилось у неналежному забезпеченні необхідних умов для виховання сина.
Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2024року у справі №207/5897/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та стягнуто штраф на користь держави у розмірі 170,00 грн. Вказана постанова мотивована тим, що 25 жовтня 2024року о 12:20 годин за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 висловлювала образи та погрози відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею, чим скоїла домашнє насильство.
ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 09 січня 2024року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2024) по теперішній час, що підтверджується довідкою №908 від 19 січня 2024року.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що відповідач ОСОБА_2 є його матір`ю, яка проживала разом із позивачем ОСОБА_1 . Від спільного проживання у сторін народились діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Після того, як позивач та відповідач стали проживати окремо, відповідач стала проживати з іншим чоловіком, який вживав наркотичні засоби та помер в квартирі, в якій проживала їх родина. Відповідач приводила додому чужих чоловіків, які разом з нею вживали алкогольні напої. Відповідач не проживає з ними майже рік, оскільки у свідка виникла сварка із співмешканцем матері, у зв`язку з чим свідок був змушений викликати працівників поліції. Після цього мати разом із співмешканцем пішла проживати за іншою адресою. Інколи мати приходить додому, після цього в квартирі пропадають гроші, речі та продукти. Дітям вона нічого не купляє. Декілька разів вона приходила додому у тверезому стані, а так завжди перебуває у стані алкогольного сп`яніння. На даний час діти проживають зі свідком, він працює і діти перебувають у нього на утриманні, йому надають допомогу родичі. Позивач спілкується лише із сином ОСОБА_12 . З донькою ОСОБА_8 позивач не спілкується близько 4 місяців, оскільки образився на неї тому що вона курила електронну сигарету. Кошти на утримання дітей позивач не перераховує, допомогу не надає. Свідок просив у позивача гроші на утримання дітей, але він не дав. ОСОБА_12 іноді відвідує бабусю, яка дає продукти. Свідок вважає, що мати необхідно позбавити батьківських прав щоб надати дітям спокій.
Судом заслухано думку неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила, що мама проживає окремо з лютого 2024року, вона зловживає алкогольними напоями, не цікавиться життям дітей, не надає допомогу. Вона не заперечує проти позбавлення її матері батьківських прав, оскільки їй краще без неї. Вона перебуває в конфлікті із батьком з червня 2024року, проте він допомагає їм, передає продукти через бабусю. Вона не проти переїхати жити до батька у м. Верхівцеве.
Судом заслухано думку малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що останній раз він бачив маму два тижні тому, вона проживає окремо та зловживає алкогольними напоями. Він з сестрою проживає разом із старшим братом ОСОБА_13 майже рік, він піклується про них. За цей час він бачив маму лише 6-7 разів, вона украла у нього навушники. У нього до мами негативне відношення і він вважає, що її слід позбавити батьківських прав. Батько купляє дітям одяг. Він хоче переїхати жити до батька у м.Верхівцеве.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що позивачем не наведено виняткових обставин, які можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Самі лише доводи позивача про те, що відповідач не піклується про своїх дітей, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення її батьківських прав.
Як правову підставу для відмови у задоволенні позову, суд виснував, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, тож суд дійшов до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки таке позбавлення не буде відповідати якнайкращим інтересам дітей. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі – Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України, пунктом 2 якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
За змістом наведеної норми ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьків прав на виховання дитини, захист її інтересів та інших прав, які їм надані до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, та вирішальним для результатів розгляду даної справи будуть обставини, що характеризують ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Встановлені в даній справі обставини вказують на те, що з липня 2018року подружжя почало мешкати окремо. Відповідач залишилася мешкати разом з дітьми. Позивач, в свою чергу, переїхав до іншого міста. 
Наразі, з 2024року діти проживають зі своїм старшим братом, він працює і діти перебувають у нього на утриманні, матір проживає в іншому місці, батько перебуває на військовій службі та водночас позивач не надав доказів, які би вказували на повне нехтування мамою своїми батьківськими правами та обов`язками. 
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях матері, чого в ході судового розгляду не підтверджено.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991року - Конвенція, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права, не надані докази з приводу втрати мамою інтересу до дітей, не підтверджено що мали місце звернення батька з питань участі матері у вихованні дитини чи відмови матері у наданні утримання чи іншої допомоги.
Наявних у суду матеріалів справи було не достатньо для висновку про позбавлення батьківських прав матері.
Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019року у справі № 300/908/17.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому.
При вирішенні спору в цій справі суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Суд першої інстанції, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав.
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи містяться достатні та беззаперечні докази того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, які полягають в тому, що ОСОБА_2 з лютого 2024року не проживає разом з дітьми, матеріально не забезпечує базові потреби дітей в харчуванні, придбанні одягу, лікуванні, відпочинку, навчанні, взагалі не цікавиться життям дітей, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки вказане не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, таке допускається лише за умови умисної та винної поведінки, що полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків, коли змінити поведінку батьків неможливо.
Ключові аргументи, висунуті позивачем в позовній заяві та апеляційній скарзі зводились до того, що позбавлення відповідачки батьківських прав не лише відповідає інтересам дітей, а є ситуацією, коли залишення дітей разом з матір`ю ОСОБА_2 є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека випливає не лише з поведінки відповідачки, а й з її особистих негативних звичок, однак рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання – без встановлення відповідних фактів щодо дійсних обставин справи.
Так, у справі встановлено та не заперечується позивачем, що з 2024року діти проживають зі своїм старшим братом, він працює і діти перебувають у нього на утриманні, отже не є доведеною обставина щодо того, що залишення дітей разом з матір`ю ОСОБА_2 є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання. 
       Тож встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Південного районного суду м. Кам`янського від 08 травня 2025року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 22 липня 2025року.

Судді: